Kovojau su babuinais, akmeniniais driežavaikiais,
noperabo, pranašu, selke ir mūsų piktadariu protėviu.
Bet vis tiek neleidi man naudot motorinių įrankių?
Kokia čia logika?
Taip atrodo, kad bent truputį pasirūpinu tavo saugumu.
Nusileisk, Pane.
Suprantu tavo kančią, Pandora.
Aš prityręs nutrūktgalvis,
bet man neleidžia nė durklo sviesti.
Tik siūlau rinktis hobį, kur mažiau svarbu
galūnės, raumenys
ir padorus taiklumas.
Kad nekeltum pavojaus.
Rasai. Turi žibintuvėlį?
Per tamsu. Nematau saugyklos.
Pažiūrėkit.
Ką radai? Ką nors įdomaus?
Erškėtis nuaugęs sienas.
Kaip dėl raudonų spyglių?
Matau juos. Ir dar matau…
Pala, kas čia?
ACTEKŲ VĖRINYS
Sveiki!
Matai, nieko ten nėra. Bent jau gyvo.
Todėl ir bijau.
Ar šitai matei, Rasai?
Taip. Kas jis?
Apolonas. Alekso tėvas. Jūsų senelis.
Jis čia ne vienas. Žiūrėkit.
Tai Apolono dvynys Artemidis. Kitų nepažįstu.
Na, ten Kserksas, Alekso senelis.
Frėja, Kornelijaus dukra. Vargšelė.
O šito pristatyti nereikia.
Saugykla.
Žinojau, kad reikia įsimint kodą iš Kornelijaus prisiminimo.
Čia galutinis artefaktų bosas? Boulingo rutulys?
Pažiūrėkit į įdubimą.
Smėlio laikrodis yra trūkstama dalis.
Tikrai. Visi galai sueina. Mūsų kelionės pabaiga čia pat.
Oi, ne. Linda, ne!
Linda! Stok!
O ne, Linda.
Kornelijus pagaliau gavo skrynią,
bet palietęs laikrodį pavirto akmeniu, kaip Linda.
Bet Aleksas laikrodžio nelietė ir vis tiek suakmenėjo.
Mano išvada: jei palieti artefaktą,
esi prakeiktas, jei dar ir pavagi jį, prakeikiama ir tavo šeima.
Štai kodėl erškėtis vedė mus prie artefaktų.
Kad panaikintume Kornelijaus užtrauktą prakeiksmą.
Erškėtis atvedė prie skrynios, bet negalim jos liest? Nesuprantu.
Turbūt ko nors nežinom.
Teisingai. Hieroglifai.
Reikia juos išversti.
„Sudėjęs dvi detales atrakinsi galingą jėgą.
Trečioji detalė yra stiprus skydas.“
Trečioji detalė?
Kur, sakei, matei tai?
Padedu Aleksui tyrimuose dėl knygos.
Aišku.
Skaja, turi laiko pasikalbėt mano kabinete?
Žinoma. Tuoj ateinu.
„Trečioji detalė“? Kas nors matėt trečią?
Gal ūsakojis senis paslėpė.
Piratai anksti išmoksta neslėpti visų lobių vienoje vietoje.
Nemanau, kad Kornelijus turėjo laiko ką slėpt.
Atrodo, kad vos palietęs laikrodį virto akmeniu.
Gal čia kaip su galvosūkių dėžute, dėl kurios Rasas pamišo.
Nebuvau pamišęs.
Tu dievini tą galvosūkių dėžutę.
Jei galėtum, vestum tą dėžu…
O ne! Ar virstu į akmenį?
- Priešingai, rezultatas geras. - Ei.
Nerimauju dėl tavęs, Skaja.
Prieš kelis mėnesius ketinai čia įsidarbinti,
o dabar dirbi prie Alekso knygos?
Džordžija, atsiprašau, kad nesusisiekiau.
Esu numačiusi tau čia svarbios veiklos.
Jei tavęs nebedomina, tik pasakyk.
Tikrai domina.
Turėjau daug darbo su vaikais, Alekso terminas artėja,
tad reikia visų rankų. Bet mums nedaug liko.
Gerai, brangioji. Tuo tarpu
kreipkis, jei norėsi apie ką nors pasikalbėti.
Ačiū jums. Viskas bus gerai.
Greitai su jumis susisieksiu.
Neradau vėrinio su gėle, užtai šitas buvo užkištas už dėžės.
Žemėlapis iš Kornelijaus prisiminimo. Skrynia atkeliavo iš čia.
Vis tiek turim rast vėrinį.
Visur ieškojome. Jo čia nėra.
Ir užrašuose jis nepaminėtas.
Minutėlę. Kai ką prisiminiau.
Visi nė iš vietos.
SIAUBINGOS BAISYBĖS ŠIURPIOJI KRONIKA
„Šiurpioji kronika“? Pandora, iš kur gavai?
Prenumeruoju nuo aštuonerių. Tėtis leido.
Žinoma, kad leido.
Štai. „Jukatano džiunglių bruja“.
Ispaniškai tai reiškia „ragana“.
Visi tai žino.
- Duok paskaityt. - Nereikia. Žiūrėk į nuotrauką.
Kaip iš skrynios.
Tikėtina, kad skrynia - paskutinis artefaktas, tad paatostogaukit.
Tiesą sakant, turiu vieną prašymą.
Žinau, kad ji… bet gal galėtumėt…
Mes gerai ja pasirūpinsime.
Gerai, vaikai. Mardžė laukia.
Skaja, privalau paklaust, ar artefaktai, kuriuos skraidinam,
jie juk legalūs, tiesa?
Mes senos draugės, tad pasakysiu tau tiesą.
Tie artefaktai -
nėra kaip kitaip pasakyti - jie prakeikti.
Bet ne nelegalūs? Ach! Kaip palengvėjo.
Su prakeiksmais susidorosim. Su FTB agentais būtų kitas reikalas.
Rimtai? Tavęs tai nešokiruoja?
Net aš iš pradžių vos patikėjau, o juk tai mano šeima.
Kai draugė ką nors sako, aš ja pasitikiu.
Paprasta matematika.
Dėkoju už supratingumą.
Atsiprašau, kad neinformavau anksčiau.
Viską suprantu. Tu saugai savo šeimą.
Bet, Skaja, tu mano šeima, ir aš turiu tave saugoti.
Kitame piešinyje eksperimentuosiu renesanso stiliumi.
Mane taip pat kurį laiką domina keramika.
Gali neužtekti laiko visiems hobiams, Lari.
Šeimai kartkartėmis dar gali prireikt pagalbos.
Stenuk, susitaikyk su realybe.
Panaikinus nelemtą prakeiksmą ir grįžus Aleksui,
nieks nebenorės nusileist čia į apačią.
Nori ar nenori, išeisim į atsargą.
Nenoriu.
Man patinka prasmingas gyvenimas. Kas aš toks, kai nesu naudingas?
- Vanduo, maistas… - Ir keliautojų žemėlapis.
Anot pardavėjo, vietos gidai šiuo keliu nebeina,
nes bijo miško raganos.
Tuomet teks verstis patiems.
Puikumėlis.
Vaikai, užuodžiat? Gėlių kvapas. Jostrų?
Panašios į gėlę ant vėrinio.
Čia jų dar daugiau.
Lažinuos, takas mus kaip Jonuką ir Grytutę nuves prie meduolinio namelio.
Kaip pasakoj, kur ragana sugauna du vaikus ir vos jų nesuvalgo?
Taip, bet ten būna saldainių.
Prakalbom apie pabaigas, ir še.
Kas dabar, mama?
Turbūt aš einu.
Laukit mano signalo, aišku?
Kaip čia gražu.
Matot kur nors saldainių?
Atrodo, kad jų turėtų būt.
Neliesk!
Sveiki atvykę, keliautojai. Aš Ania.
Jūs… Pažįstu jus.
Daug kas dėl mano draugiško būdo
mano, kad pažįsta mane.
Jūs turbūt išalkę. Eime, pavalgysim.
Ji - archeologė, kurią matėm Kornelijaus prisiminime.
- Ji ragana? - Atrodo panašiai,
bet anoji gyveno prieš šimtą metų.
Viskas gerai?
Neužkąsite su manimi?
Paruošiau daugiau ir savo dukrai Dalijai, bet ji truputį vėluoja.
Ar seniai gyvenate čia su savo dukra?
Meksikoje, taip.
Iš pradžių daug keliavome po šalį,
bet Jukatane gyvenam jau kurį laiką.
Ania, jūsų labai gražus vėrinys. Iš kur jis?
Tai ilga istorija.
Jūsų laimei, turiu laiko papasakoti.
Kartą, labai seniai, buvau archeologijos studente
ir labai žavėjausi actekų artefaktais.
Tais laikais buvo sunku rasti informacijos apie senąsias civilizacijas.
Kokiais laikais?
Labai seniai. Nepertrauk.
Klasėje buvau vienintelė moteris.
Niekas nežiūrėjo į mane taip rimtai, kad finansuotų ekspediciją,
kol sutikau paslaptingą kolekcionierių.
Kornelijų! Mūsų proproprosenelį.
Ką?
Jūs - Kornelijaus Venderhuveno palikuonys?
Taip, bet nenorėtume jais būti.
Per tą pabaisą esam prakeikti.
Ir per tą artefaktą, kurį jam parodėte - skrynią.
Tlatoanio gintis? Turite ją?
Ilgus metus spėliojau, kas jai nutiko.
Ką galėtumėt apie ją papasakot?
Iš pradžių pasiūliau nuvest Kornelijų prie jos, nes beviltiškai
siekiau archeologės karjeros.
Bet pakeliui į Meksiką
ėmiau gailėtis savo sprendimo.
Su Tlatoanio ginties apsauga
galėsiu išvengti pasekmių.
Mano paieškos visada bus sėkmingos!
Tlatoanio ginties paskirtis - apsaugoti didingus valdovus nuo žlugimo.
Bet supratau, kad Kornelijus nusipelnė lemties, kurios norėjo išvengti.
Turėjau neleist jam jos panaudoti, bet kaip?
Jis buvo pasiryžęs ją gauti.
Laimei, iš tyrinėjimų žinojau,
kad skrynios galių nepasieksi, jei neturėsi trečiosios detalės - skydo.
Tačiau Kornelijus to nežinojo.
Lai dega degiklis!
Mano gyvenimo tikslu tapo siekis paslėpti Tlatoanio gintį
nuo Kornelijaus ir kitų, kurie piktnaudžiautų jos apsauginėmis galiomis.
Tad pabėgau į džiungles.
Greitai sužinojau, kad vėrinys turi gyvybinių galių.
Dėl to aš vis dar esu čia.
Vėrinys pavertė jus nemirtinga?
To nežinau, bet jis apsaugojo mane nuo įvairių kenksmų.
Reikia juo paliesti smėlio laikrodį.
Ania, keliaukite su mumis panaikinti prakeiksmo. Prašau.
Antraip paskui Rasas ir Pandora pavirs į akmenis.
Į akmenis? Žinoma, kad keliausiu padėti.
Šeimos turėtų būti kartu.
Nuostabu. Ačiū jums. Mūsų lėktuvas stovi už džiunglių.
Ne dabar. Dabar tamsu.
Pamiegokime, o keliausime iš ryto.
Nėra labai tamsu. Saulė dar nenusileido.
Dalija jau tikrai bus grįžusi.
Supažindinsiu jus ryte. Jums ji patiks.
Reikia ką nors daryt. Negalim likt visą naktį.
Nesmagu sakyti, bet galėtume pavogt vėrinį, kai ji nematys.
Tuomet būtume kaip Kornelijus.
Jei Aniai reikia laiko, turime tai gerbti.
- Rasai, nemiegi? - Nemiegu.
Girdžiu kažką kalbant. O tu?
Turbūt Ania arba jos dukra.
Privalau išsiaiškinti, kas dedasi.
Palauk, ir aš kartu.
Rasai, klausyk. Štai balsas.
Ten Ania. Aišku? Grįžkim.
Pala. Su kažkuo kalba. Noriu pamatyt, su kuo.
Brangioji, man skaudu matyti tave tokią vienišą.
Taip, aš suprantu.
Žinau, nepažįstamieji tave vargina,
bet šie vaikai malonūs.
- Mergaitė man primena tave. - Dovanok. Šienligė.
Vos neišsidavėm. Varom.
Nesimiega?
Aha, žinot, ta desinchronozė.
Leiskit aprodyti savo sodą. Baltieji sukučiai šįvakar pritrenkiantys.
Mes verčiau tiesiog…
Trumpam užmesit akį. Nesat matę nieko panašaus.
Labai gražu, bet mums reikėtų pamiegoti.
Ne!
Kas per…
Ką sakiau apie „Jonuką ir Grytutę“?
Vaikai?
Pandora? Rasai? Kur jūs?
Rasai? Pandora?
Ania? Čia jūs?
Tu turbūt Anios dukra. Dalija, taip?
Labas. Aš Skaja. Ieškau savo vaikų.
Skaja. Kodėl nemiegate?
Kur mano vaikai?
Nuėjo apžiūrėt mano baltųjų sukučių.
Tuoj grįš. Kaip smagu turėti svečių.
Ania, nėra laiko žaisti.
Aš nežaidžiu.
Tavo šeima kalta dėl prakeiksmo, kuris sugriovė mano gyvenimą.
Galėtumėt bent pabūt truputį su mumis.
Rasas, Pandora ir aš niekuo dėti dėl to prakeiksmo.
Visi nekenčiame Kornelijaus poelgių.
Mes toje pačioje pusėje.
Rasai, klausyk. Ten mama.
Pasakyk, kur mano vaikai!
Mama! Mes čia!
Visą gyvenimą saugau pasaulį nuo Tlatoanio ginties,
o kaip man atsidėkojama?
Mudvi su Dalija turėjom sėlint iš vienų džiunglių į kitas,
nes žmonės manęs bijo. Vadina bruja.
O vieną dieną prabudusi
pamačiau, kad Dalija… tokia.
Man labai gaila, Ania.
Jei taip nutiks mano vaikams, man plyš širdis.
Tos skrynios vagystė užtraukė prakeiksmą
ant tavo ir mūsų šeimos.
Turime galimybę jį nutraukti, jei…
Kaip drįsti vadint mane vagile po visko, ką patyriau?
- Mama! - Pasidžiaukite šeimos valandėle.
Atsiprašau, kad išėjom.
Ak, vaikeliai mano.
Apgailestauju, kad jums šitaip nutiko.
Ką nors sugalvosim. Esu tuo tikra.
Taip negalima.
Toli nuėjom, kad panaikintume prakeiksmą, negali nepavykt!
Ania!
Et, jie naikina mano sodą.
Elgias tarsi būčiau užrakinus juos rūsy.
Čia rojus.
Kornelijaus Venderhuveno šeima nenusipelnė nė tiek.
Jie tuoj nurims
ir jūs trys tapsite geriausiais draugais.
Aš tiesiog žinau tai.
Oi, ne, tik ne mano jostrus.
Nudrėksk dar bent vieną jostrą ir pasigailėsi.
Ania, prašau paleisti mus.
Ne, negaliu išleisti į laisvę Kornelijaus Venderhuveno šeimą.
Aš noriu teisingumo.
Manai, kad esi didvyrė, bet klysti.
Kornelijus nebūtų gavęs skrynios,
jei nebūtum nuvedus prie jos. Puikiai tai žinau.
Nieko tu nežinai, vaike.
Aš buvau jauna. Jau kaip reikiant susimokėjau už tą klaidą.
Bet dabar vėl darai klaidą!
Apsaugojai tada pasaulį nuo Kornelijus.
Bet dabar jo nebėra.
Mes tą skrynią panaudosim tik gelbėdami tėtį.
Jis nieko blogo nepadarė, kaip ir tavo dukra.
Jei laikysi mus čia, tu - piktadarė.
Kas apsaugos pasaulį nuo tavęs?
Nežiūrėk taip į mane.
Aš tenorėjau nubausti Kornelijų.
Nežinojau, kad prakeikta bus ir jo šeima.
Nebūčiau pasilikus vėrinio, jei būčiau žinojus, kas bus.
Kam man tiek daug laiko, jei negaliu praleisti jo su tavimi?
Imkite jį.
Tau nereikia… Gali tiesiog vykti su mumis.
Nebenoriu jo. Tu teisi.
Stengiausi neleisti Kornelijui įgyti per daug galių,
bet tai mane sugadino.
Išgelbėję savo tėvą
būtinai sunaikinkite Tlatoanio gintį.
Padarykite tai patys arba paveskite šią užduotį teisėtiems savininkams.
Ania, ačiū tau.
Išnaudokime pilnatį.
Jūs pasakykit Aleksui, kad ruoštųs. Aš paimsiu laikrodį.
Supratom.
Vandens pripylėm. Įdėk aukas.
Tėti?
Kur jis?
Jau turėjo atsiliepti. Kažkas negerai.
Išvertė Kristina Čeidaitė