Jeg har kjempet mot bavianer, steinøglebabyer, noppera-bō,
et sendebud, en selkie og vår tipp-tipp-oldefar, superskurken.
Men jeg får ikke bruke elektroverktøy? Det er forståelig.
Da føles det som om jeg har en smule kontroll over din trygghet.
-La meg få viljen min. -Jeg forstår, Pandora.
Etter mange år med eventyr får jeg ikke engang kaste kniv.
Jeg foreslo at du valgte en hobby hvor du ikke trenger lemmer, muskler
og et godt sikte. Det ville være farlig.
Har du lommelykten, Russ?
Det er for mørkt. Jeg ser ikke hvelvet. Se på det.
-Ser du noe interessant? -Veggene er dekket av rosebusken.
-Hva med røde torner? -Jeg ser dem, men jeg ser også…
Vent. Hva er det?
Hallo?
-Det er ingen der. Ingen i live, iallfall. -Det er det jeg er redd for.
-Var det dette du så, Russ? -Ja, hvem er det?
Det er Apollo. Alex' far. Deres bestefar.
Han er ikke alene. Se.
Det er Apollos tvilling, Artemis. Jeg kjenner ikke de andre.
Der er Xerxes, Alex' bestefar.
Freya, Cornelius' datter. Stakkars jente. Og denne trenger ingen introduksjon.
Hvelvet.
Jeg visste jeg måtte huske kombinasjonen fra Cornelius' minne.
Er det den siste gjenstanden? En bowlingkule?
Se på fordypningene.
Timeglasset er den siste gjenstanden.
Ja, vi har gått hele runden. Slutten på reisen nærmer seg.
Å nei! Linda!
Linda! Stopp!
Å nei. Linda.
Cornelius fikk kisten, men ble til stein da han rørte ved timeglasset.
Men Alex rørte ikke ved det, men ble allikevel til stein.
Min logiske slutning er at når man rører ved gjenstanden,
forbannes man. Hvis man stjeler den, forbannes også familien.
Derfor har rosebusken ført oss til gjenstandene.
For å omgjøre forbannelsen Cornelius startet.
Rosebusken førte oss til kisten, men vi kan ikke røre den. Merkelig.
Det må være noe vi ikke ser.
Bingo. Hieroglyfer.
Vi må få dem oversatt.
"Før to biter sammen for å slippe ut store krefter.
Den tredje delen er et mektig skjold."
-Den tredje delen? -Hvor så du dette?
-Jeg hjelper Alex med en bok han skriver. -Jaså?
Har du tid til en prat på kontoret mitt?
Ja da. Jeg er rett bak deg.
"Den tredje delen"? Ser noen en tredje del?
Kanskje gamle rankefot gjemte den.
En sjørøver lærer at man aldri begraver hele skatten på samme sted.
Tror ikke Cornelius rakk å gjemme noe.
Han ble til stein da han rørte ved timeglasset.
Kanskje den er som pusleskrinet Ross var besatt av.
-Jeg var ikke besatt. -Du elsker pusleskrinet.
Du vil gifte deg med pusle…
Å nei! Blir jeg til stein?
Nei, resultatet er heller positivt.
Jeg er bekymret for deg.
For litt siden ville du ha jobben her, men nå jobber du med Alex' bok?
Jeg er så lei for at jeg ikke tok kontakt.
Jeg har store planer for deg her. Men si ifra om du ikke er interessert.
Jeg er interessert.
Jeg har bare hatt det så travelt med ungene, og Alex har en frist…
Vi måtte alle ta i et tak. Det er snart over.
Greit. Men gi beskjed om det er noe annet du ønsker å snakke om.
Takk. Alt kommer til å gå bra. Jeg tar snart kontakt.
Jeg fant ikke et blomsterkjede, men jeg fant dette bak en kasse.
Kartet fra Cornelius' minne. Det er der kisten kommer fra.
Vi må finne halskjedet. Vi har lett overalt. Det er ikke her.
Det står ingenting om det i dagbøkene.
Vent litt. Jeg husker noe. Ingen flytter seg.
"Den hårreisende krøniken"? Hvor fant du disse?
Pappa lot meg abonnere på dem fra jeg var åtte.
Selvfølgelig gjorde han det.
Her. "En bruja i Yucatán-jungelen."
-Det betyr "heks" på spansk. -Alle vet det.
-Få lese. -Nei, se på bildet.
Hæ? Det er tingen fra kisten.
Siden kisten forhåpentligvis er siste gjenstand, får dere nyte litt fri.
Jeg må få be dere om en tjeneste.
Jeg vet at hun er… Men kan dere…
Vi skal ta godt vare på henne.
Greit, unger. Margie venter.
Jeg må få spørre deg… Disse gjenstandene vi har transportert,
de er vel ikke ulovlige?
Vi har vært venner lenge, så jeg skal fortelle sannheten.
Gjenstandene… Jeg sier det rett ut. Det hviler en forbannelse over dem.
Men de er ikke ulovlige? Nå er jeg lettet.
Forbannelser takler vi? Men FBI? Det blir noe helt annet.
Blir du ikke skremt?
Det var vanskelig for meg å forstå, og det er familien min.
Når venner forteller meg noe, stoler jeg på dem. Så enkelt er det.
Takk for at du forstår.
-Beklager at jeg ikke sa noe tidligere. -Jeg forstår. Du beskytter familien.
Men du er min familie også, Sky. Jeg må beskytte deg.
I mitt neste maleri vil jeg eksperimentere med renessanse-stil.
Jeg er også nysgjerrig på keramikk.
Du får kanskje ikke tid til mange hobbyer. Familien vil kanskje trenge oss av og til.
Du må innse hva som vil skje. Når de hever forbannelsen og Alex kommer tilbake,
vil ingen ha lyst til å komme hit lenger, Vi vil bli pensjonert.
Jeg liker ikke den tanken.
Jeg vil at livet skal ha et formål. Hva er jeg om jeg ikke er nyttig?
-Vi har vann, mat… -Og et kart.
Fyren sa at guidene ikke tar turen lenger. De er redde for heksen i skogen.
-Da får vi klare oss selv. -Bra.
Lukter dere det? Det er en blomst. Plumeria?
Det ser ut som blomsten på halskjedet. Og det er mer.
Stien ender nok ved et godtehus, som i Hans og Grete.
I eventyret hvor to barn blir fanget og nesten spist av en heks?
Ja, men det er godteri der.
Når man snakker om enden…
-Hva nå, mamma? -Jeg får vel gå inn.
Vent her på mitt signal.
-Det er så vakkert. -Oi.
Ser du noe godteri?
-Det bør være godteri her. -Ikke gjør det!
Vær hilset, reisende. Jeg er Ania.
Du er… Jeg kjenner deg.
Mange mener de kjenner meg pga. min elskverdige framferd.
Dere er nok sultne. Kom og spis.
Hun er arkeologen vi så i Cornelius' minne.
-En heks? -Det ser ut som henne,
men det skjedde for hundre år siden.
Er alt i orden? Vil dere bli med og få litt mat?
Jeg har laget ekstra til min datter Dahlia, men hun er litt sen.
Har dere bodd her lenge?
I Mexico, ja. Vi flyttet mye rundt i landet i begynnelsen,
men har vært i Yucatán i flere år.
Smykket ditt er så vakkert, Ania. Hvor er det fra?
Det er en lang historie. Jeg har heldigvis god tid til å fortelle.
For lenge siden var jeg arkeologistudent
med en forkjærlighet for azteker-gjenstander.
Det var vanskelig å finne informasjon om gamle sivilisasjoner da.
-Når? -For lenge siden. Ikke avbryt!
Jeg var eneste kvinne i klassen.
Ingen tok meg på alvor eller ville støtte ekspedisjonen
før jeg en dag møtte en mystisk samler.
Cornelius! Vår tipp-ganger-to-oldefar.
Er dere etterkommere etter Cornelius Vanderhouven?
Ja, men vi liker det ikke. Pga. ham ble en forbannelse kastet over familien.
Og på grunn av gjenstanden du førte ham til, en kiste.
Tlatoanis vern? Har dere den? Jeg har lenge lurt på hva som skjedde med den.
Hva kan du fortelle oss?
Jeg gikk med på å hjelpe Cornelius fordi jeg var desperat
etter å avansere i karrieren.
Men under reisen til Mexico…
…begynte jeg å angre.
Med beskyttelse fra Tlatoanis vern vil jeg aldri møte konsekvenser.
Min søken vil aldri mislykkes!
Tlatoanis vern skal beskytte store ledere mot nederlag.
Men jeg forsto at Cornelius fortjente den skjebnene han ville unngå.
Jeg måtte stoppe ham fra å bruke den, men hvordan? Han ville ha den.
Gjennom min forskning visste jeg at kistens kraft
ikke var tilgjengelig uten en tredje del, en vernende del.
Men det visste ikke Cornelius.
Tenn lunten!
Det ble mitt livs formål å holde Tlatoanis vern
unna Cornelius og andre som ville misbruke dens kraft.
Så jeg forsvant inn i jungelen, hvor jeg oppdaget at halskjedet gir liv.
-Derfor er jeg fremdeles her. -Gjør det deg udødelig?
Jeg vet ikke det, men det har vernet meg mot all slags skade.
Vi må bruke det for å ta på timeglasset.
Bli med oss så vi kan heve forbannelsen. Vær så snill.
Ellers vil Russ og Pandora bli til stein.
Stein? Selvfølgelig vil jeg hjelpe dere. Familier bør være samlet.
Fantastisk. Takk. Flyet vårt står utenfor jungelen.
Ikke nå. Det er mørkt. La oss sove litt, så drar vi i morgen.
Det er ikke sent. Det er fremdeles sol.
Dahlia er nok tilbake nå.
Dere får møte henne i morgen. Dere vil elske henne.
Vi må gjøre noe. Vi kan ikke bli her.
Jeg hater å si det, men vi kan stjele halskjedet hennes.
Da er vi ikke bedre enn Cornelius. Vi må respektere at Ania trenger tid.
-Russ. Er du våken? -Ja.
Jeg hører noen som snakker.
-Må være Ania eller datteren. -Jeg må finne ut hva som skjer.
Jeg blir med deg.
Hør. Der er stemmen.
Det er Ania. Ser du? Vi går tilbake.
Hun snakker med noen. Jeg vil se hvem det er.
Kjære, det er vondt å se deg så ensom.
Ja, jeg forstår. Jeg vet du er bekymret for fremmede, men barna er yndige.
-Jenta minner meg om deg. -Beklager. Allergi.
Det var nære på. Kom.
Får dere ikke sove?
Nei, du vet… Jetlag.
La meg vise dere hagen min. Månevindlene er vakre i natt.
Vi vil nok heller…
Kom igjen. En rask titt. Dere har aldri sett noe liknende.
Det er vakkert, men vi bør få litt søvn.
Nei!
-Hva i alle… -Hva sa jeg om Hans og Grete?
Unger?
Pandora? Russ? Hvor er dere?
Russ? Pandora? Russ?
Ania? Er det deg?
Du må være Anias datter Dahlia?
Jeg heter Sky, og jeg ser etter ungene mine.
Sky. Hva gjør du oppe?
-Hvor er barna mine? -De ville se på månevindlene.
De kommer snart. Det er så hyggelig å ha besøk.
-Vi har ikke tid til å leke. -Jeg leker ikke.
Familien din er ansvarlig for forbannelsen som ødela livet mitt.
Dere kan i det minste holde oss med selskap.
Vi har ingenting med forbannelsen å gjøre. Vi hater det Cornelius gjorde.
Vi kjemper på samme side.
-Hør, Russ. Det er mamma. -Si hvor barna mine er!
Vi er her inne, mamma!
Jeg har beskyttet verden mot Tlatoanis vern hele livet, men får ingen takk.
Dahlia og jeg måtte snike oss fra jungel til jungel
fordi folk fryktet meg. Kalte meg en bruja.
Og så våknet jeg en dag…
Og Dahlia var… slik.
Jeg er så lei for det. Om det skjer med mine barn, vil jeg bli sønderknust.
Det var tyveriet av kisten som startet forbannelsen for din og min familie.
Vi kan stoppe det om vi…
Hvordan våger du å kalle meg for en tyv etter alt jeg har opplevd?
-Mamma! -Nyt tiden med familien.
-Unnskyld at vi gikk. -Ungene mine!
Så leit at dere måtte oppleve dette. Vi skal finne på noe. Det vil vi.
Nei. Vi kom ikke så nær å heve forbannelsen at vi kan mislykkes nå.
Ania! Ania!
De ødelegger hagen min.
De oppfører seg som om de er i et fangehull. Dette er paradis.
Mer enn Cornelius Vanderhouvens familie fortjener.
De roer seg snart ned. Dere tre vil bli bestevenner.
Det… Det vet jeg bare.
Nei, ikke mine Plumeria.
Hvis du trekker ut enda en Plumeria, vil du få angre.
Slipp oss ut, Ania.
Nei, jeg kan ikke slippe fri Cornelius Vanderhouvens familie.
-Jeg ønsker rettferd. -Du er ingen helt.
Cornelius ville ikke fått tak i kisten om ikke du hadde ført ham til den.
Du vet ingenting, barn.
Jeg var ung. Jeg har måttet bøte for den feilen.
Nå gjør du en ny!
Du beskyttet verden fra Cornelius den gangen, men han er borte nå.
Vi vil bare bruke kisten for å redde pappa.
Han har ikke gjort noe galt. Som datteren din.
Holder du oss her, er du skurken.
Hvem skal beskytte verden mot deg?
Ikke se sånn på meg. Jeg ville bare straffe Cornelius.
Jeg visste ikke at familien også ville bli forbannet.
Jeg ville ikke beholdt halskjedet om jeg visste hva som ville skje.
Hva er vitsen med mye tid om jeg ikke kan tilbringe den med deg?
Ta det.
Du trenger ikke… Du kan bli med oss.
Jeg vil ikke ha det lenger. Du har rett.
Jeg ville stoppe Cornelius fra å få makt, men det fordervet meg istedenfor.
Når dere har reddet faren deres, så sørg for at Tlatoanis vern ødelegges.
Enten av dere eller av dens rettmessige eier.
Takk, Ania.
Vi benytter oss av fullmånen. Be Alex gjøre seg klar. Jeg tar timeglasset.
Greit.
Vannet er i. Legg i offergaven.
Pappa?
-Hvor er han? -Han burde svart. Noe er galt.
Tekst: Tina Shortland