Kas negerai? Kodėl nematėm tėčio?
- Ar jis… - Baik! Mums nedaug trūksta.
Išgelbėsim jį. Taip, mama?
Džordžija sakė, turime sudėti dvi detales. Pirmyn.
Kas bus tas.
Gerai, visi, išeikite.
- Pala, ką? - Kodėl gi?
Nenutuokiame, kas nutiks.
Jei kas, mane apsaugos vėrinys.
O kaip jūs? Jūs be apsaugos.
Būk atsargi, mama.
Manot, pavyks?
Tikiuos, bet kaskart pasistūmėję į priekį,
susiduriam su komplikacijomis.
Čia turi būti pabaiga.
Įveikėme per daug išbandymų, kad dabar nepasisektų.
Stenlis teisus. Mes susigrąžinsime ir tėtį, ir Lindą!
- Viskas gerai, mama? - Atrodo!
Čia tikrai kažkas darosi.
Kokia maloni reakcija.
Tai veikia. Tėtis atakmenės!
Eime, reikia būti šalia, kai jis prabus!
Negaliu patikėt - viskas baigta. Labai pasiilgau tėčio.
Ir aš, bet mums pavyko.
Nuoširdžiai pasiilgau to vyruko dvokaus odekolono.
Kaip man palengvėjo, kad košmaras baigės.
Pagaliau mūsų šeima vėl bus kartu.
RAUDONASIS SMĖLIO LAIKRODIS IR OBSIDIANO RUTULYS
Duokime tėčiui truputį erdvės.
Nenorim visi supulti ir išgąsdinti jį.
Kad mane Cezario vaiduoklis!
Milžiniškas voras? Negaliu patikėt!
Ne bet koks voras, tai juodoji našlė!
Na žinoma! Raudonas smėlio laikrodis. Kaip nepastebėjau?
Visi, čionai!
Turim pabėgt iš apribotojo sparno!
Visi sveiki?
Būtų gražu, jei Ania būtų paminėjus, kad artefaktai virs voru žudiku.
Nemanau, kad ji žinojo. Kitaip būtų įspėjusi.
Dabar žinom. Reik greit ką nors daryt.
Gyvulys nori mus nudėt.
Taip, būtų protinga sugalvot planą,
kol mus nuo jo skiria vartai.
Gali būti, laiko turim mažiau, nei tikėjausi.
Kodėl mūsų nesiveja silpnesnės pabaisos?
Linda! Sugrįžai!
Labai netinkamu metu, bet visgi grįžai.
Kaip tai nutiko?
Skaja, vaikai, jūs ten?
Aleksai! Tu gyvas. Kas tau nutiko?
Nežinau, bet kažkas pasikeitė.
Čia sujudimas. Ir dabar atsirado šviesos ruožas.
Jei tik pasiekčiau jį.
Pandora, nepatikėsi, galėčiau prisiekti, kad mačiau prabėgant Lindą.
Bėgo į šviesą, link jūsų visų.
Turbūt man vaidenas.
Gal nesivaidena.
Gal jis tikrai matė, kaip grįžo Linda.
Žinokit, myliu jus visus. Apgailestauju, kad nesugebėjau jūsų apsaugoti.
Skaja, nesustok.
Privalai nutraukti prakeiksmą ir išgelbėti vaikus. Privalai…
Vis dar galim jį išgelbėt.
Rasai…
Gal Pandora teisi.
Linda virto akmeniu, kai palietė laikrodį.
Visai kaip Kornelijus.
Tęsk.
Logiška, kad ji galėjo atsidurti ten, kur yra tėtis.
Jis sakė, kad ten tamsi tuštuma ir sunku ką įmatyti.
Teisingai.
Tėtis ką tik paminėjo, kad įvyko sujudimas
ir dabar yra šviesos.
Ir jis mato mus toje šviesoje.
Laikrodis įskilo ir tėtis matė Lindą nubėgant į šviesą.
Dabar jie čia. O tai reiškia…
Šviesa sklinda pro laikrodžio įskilimą.
O Alekso siela yra įkalinta Obsidiano rutulyje.
Bet visi girdėjom, koks jis nusilpęs. Šviesos jis nepasieks.
Todėl vienas mūsų turi eiti jam padėti.
Vienas mūsų turi virsti akmeniu.
Ei! Čionai, bjaurus vabale!
Šiaip voragyviai ne vabalai, bet supranti, apie ką aš!
Horai, ką tu darai?
Vis tiek pirmas virsčiau akmeniu. Tad padėsiu tėčiui.
- Pasikliauk manim, aš… - Žinau. Susitvarkysi.
Greičiau! Turit pabėgt.
Na ir galingas ginklas tu!
Pasistenk labiau.
Iki greito, tėti.
Gerai, turbūt aš ne visai miręs.
Tėti?
Ar girdi mane?
Čia Rasas.
Tėti! Pasakyk ką nors! Bet ką!
Turbūt štai kas nutinka suakmenėjusiems žmonėms.
Čia suvirškinamos jų sielos.
Kad tik ne tėtis.
Nuo šito sapnuosiu košmarus.
Bet čia bent jau ne tėtis.
Žinoma, jis būtinai turi būti toliausiai.
Šmirinėjimas. Tėtis pasakojo apie tą garsą.
Jei prieš 3 mėn. būtum sakius, jog Rasas savo noru vienas stos
prieš dvimetrinį vorą, kad išgelbėtų tėtį, nebūčiau patikėjus.
Net nežinau, kuri dalis neįtikinamiausia.
Rasas išlošė reikalingo laiko kovai su priešu voragyviu.
Negalim jo švaistyti.
Turim padėt jam ištraukt tėtį iš to voro.
Ir aš turiu planą, kaip tai padaryti.
Rasas kovoja su pabaisom, o tu kuri planus.
Dabar būsiu visko matęs.
Regis, šią vasarą su broliu daug ko vienas kitą išmokėt.
Jei Rasas teisus, tėtis temato mažą spindulėlį,
nes įskilimas laikrodyje nedidelis.
O iš Lindos žinom, kad tai išėjimas.
Reikia daužyti raudonąjį smėlio laikrodį, kad būtų ne vienas, o daug išėjimų.
Kad Rasas su tėčiu turėtų daug galimybių ištrūkt.
Gal tiesiog sunaikinam smėlio laikrodį?
Gal, bet taip galim sužeisti tėtį ir Rasą.
Pirma reikia, kad jie išsilaisvintų.
Jį sunku vien pažeisti, ką jau kalbėt apie sunaikinimą.
Tas laikrodis tvirtesnis už vytintą vėžlieną.
Patikėk, aš žinau, ką darau.
Čia iš esmės vaizdo žaidimo kova su bosu. O aš kiečiausia žaidėja.
Jeigu ką, įprastu atveju nieko tau čia neleisčiau naudoti.
Bet dabar ypatingas atvejis.
Vis tiek kietai.
- Ne! Mama! - Viskas gerai.
Aš su…
Ne!
Ar tu juokauji?
Štai kas.
- Į dešimtuką! - Nuostabu!
Pasirodo, geriausią puolimą atlieka besiginantis namas.
Eime. Laikas aprodyti svečiui apribotąjį sparną.
Šlykštu. Kitąkart gal verčiau pasiduosiu vorams.
Turbūt mano draugas iš kokono buvo actekų karys.
Šįkart klaidų nebus.
Pasieksiu tėtį, nepaliesdamas voratinklių.
Dabar!
Tiesiai į dešimtuką!
Dar nedžiūgauk. Turim susitikt su Stenliu.
Vorėką reikia nuvest į dar vieną vietelę.
Daugiau šviesos įtrūkių. Taip ir toliau, šeimynėle.
Man tereikia pasiekt tėtį.
Lėtai. Nėra ko skubėt.
Nieko sau smegenis turi, Venderhuvenai.
Laukit…
Pradedam!
Priveikėm jį. Išties nugalėjom.
Pakelk lubas, Stenli.
Reikia ištraukt Rasą su Aleksu.
Še tau! Štai kas būna, kai kiši nagus prie Venderhuvenų.
Tėti? Tai aš - Rasas.
Nagi, prabusk.
Rasai? Neturėtum čia būti. Dar per anksti.
Ir tu neturėtum. Keliaujam namo.
Ne! Negausit jo! Nesiartinkit!
Kas čia ką tik pasidarė?
Tėti, nežinau, kas negerai.
Mums tiek nedaug trūksta ir… Atleisk man.
Neturi atsiprašinėti.
Kalti tavo protėviai ir aš.
Atleisk, kad laikiau paslaptį ir pastačiau visus į pavojų.
Tu, Pandora ir jūsų mama - visi darėte tai, ką reikėjo, nors buvo sunku.
Pakeitėte Venderhuvenų palikimą į gera.
Ne! Nekenčiu, kai bosai turi dvigubas gyvybes.
O taip! Štai ir ateina Henkas.
Štai ir subyra Henkas.
Šimts pypkių.
Skaja, Pandora, jums reikia bėgti.
Mudu su Stenliu sulaikysim baisuoklį, kad jūs pabėgtumėt.
Išties. Padėdami jums plušėti, atradome prasmę.
Dabar gelbėkitės.
Palaukit, ne!
Mama, nuleisk lubas!
Niekada taip nebedarykit.
Mes liksime išvien ir visi išgyvensime.
Nebekalbėkit tarsi dirbtumėt mums.
Jūs mūsų šeimos dalis.
Dabar jūs Venderhuvenai.
Žinai, kaip aš vis dar gyvas?
Dėl vilties.
Toji viltis išlaikys mus gyvus, iki Skaja su Pandora ištrauks mus iš čia.
Sutariam?
Taip, tėti.
Per pastaruosius tris mėnesius tavo padrąsinimai būtų labai pravertę.
Praėjo tik trys mėnesiai?
Štai ir vėl jie.
Rasai? Tu sveikas ten?
Pandora!
Radau tėtį, bet visa šviesa dingo.
Kas darosi?
Nukovėm juodosios našlės vorą, bet jis pasigydė.
Visiškai nesąžininga.
Nuo kada jis tai sugeba?
Pasirodo, jis turi daug siaubingų, slaptų gudrybių.
Turim kaip reikiant įskelt laikrodį,
kad judu ištrūktumėt, iki jam vėl susitaisant.
- Bet artintis per pavojinga. - Nebent su vėriniu.
Reikia pasiimt vėrinį nuo lubų.
Nuo lubų?
Ką jis veikia lubose?
Nesuk galvos. Pasirūpinsiu tuo.
Jūs tik saugokitės.
Gerai, mes kliaunamės tavimi.
Judu bėkit į namą kai ko man paimt.
Kiek pamenu, išėjimas apraizgytas voratinkliais.
Yra kitas kelias viršun.
- Pasiruošęs? - Turėčiau to klaust tavęs.
Prilipom. Kopiu viršun.
Mažutėlaitis voriukas kopinėja vamzdžiais
Jis greitai ateis.
Ir tada išspardysim jam sėdynę.
Tikėkimės, Stenlis su Lariu grįš laiku.
Žinome, ko tikėtis.
Jis tikis, kad supanikuosim ir taip mus pagaus.
Nesuteik jam pasitenkinimo.
Geri judesiukai, mama.
Vėrinys pakeliui.
Kaip taip greitai išmokai skraidint tą daiktą?
Kai išmoksti valdyti ispanų galeoną,
visa kita tėra vieni juokai.
Vežimaitis paruošas.
Tau tinka, vaike.
Pirma, saugumas.
Pašokim.
Čionai, baidykle!
Ne, viršuj, žioply.
Ajajai.
Dovanok, Rasai.
Gerai, baigiam žaidimus.
Mama, dabar tu.
Turi dar klastingų gudrybių?
Ei! Kur visi?
Kas nors?
Kur tėtis?
Aš čia.
Ir niekur nedingsiu.
Aleksai.
Vis negaliu patikėti. Prakeiksmas panaikintas.
Pirmąkart per šitiek metų jaučiuos laisvas.
Aš išties laimingiausias tėtis ir vyras pasaulyje.
Jūs mane išgelbėjote.
Ir save!
Nors būčiau buvus puiki skulptūra.
Būčiau šauniai papozavus stingdama, kad amžinai likčiau kieta.
Žinot, namas vis dar pilnas artefaktų,
kurie mums nepriklauso.
Atrodo neteisinga juos pasilikti.
Kas sakė, kad pasiliksim?
Mūsų pareiga juos atkeikti ir grąžinti.
Be to, įsivaizduokit, ką galėtume nuveikt su ta erdve
- apribotajame sparne. - Įkurt riedlenčių parką?
Tuomet nebesivažinėčiau koridoriuose.
Na jau ne.
Įkurkim modernią technikos laboratoriją mano išradimams.
Negaliu patikėt savo ausimis.
Turime pareigą atitaisyti protėvių padarytą žalą!
Mes čia atsiskaitome už šeimos piktadarystes.
O po to Dangyne įrengsime sūkurinę vonią.
Aišku.
Aleksai?
Kur aš?
Tau viskas gerai?
Ne.
Išvertė Kristina Čeidaitė