FLOT ARBEJDE
Endnu en topkarakter. Typisk Russ.
Godt at se, du fortsætter stilen på den nye skole.
Ja, det føles rart. Det føles næsten...
- Normalt? - Præcis.
Helt enig.
Normal har aldrig været min stil, men efter den her sommer
føles lidt normalitet ret fantastisk.
Ja, men vi må se i øjnene, at vi stadig har meget at gøre.
Vi befriede far, men vi bor stadig oven på en masse forbandede artefakter.
Det har vi da altid gjort.
- Vi vidste det bare ikke. Det gør vi nu. - Sandt.
Efter den sorte enke føler jeg mig usårlig.
Bliv nu ikke for selvsikker.
Vær forsigtig. Du ved ikke, hvor næste fare lurer.
Nu forstår jeg, hvorfor I var hernede så længe
uden at få organiseret noget.
Det er min skyld.
Efter at Pandora lærte os parkour, er jeg blevet besat af det.
Vi kan kun gøre det herinde, hvis vi ikke vil vælte forbandede ting.
Nej, jeg bærer skylden. Jeg bør udvise mere ansvar.
Men dit sidste spring fra avisbunken til skrivebordet
var både opfindsomt og adræt, skønt det forårsagede en del rod.
Tak for komplimentet.
Vi skal bruge dagbøgerne, så kan I lege et andet sted?
Undskyld, Sky.
Jeg beder Alex give jer nogle kasser, I kan bruge.
Alex?
Hvor er han?
Det var ikke sjovt de to første gange. Hvad tror du denne gang?
Alle gode gange tre?
Hylende morsomt.
Tak, Larry.
Jeg vil bare sikre mig, at alt er i orden, før jeg begynder at arbejde.
Sky, det skal nok gå rigtig fint.
Georgia og Paxton-museet er heldige med at få dig som kurator.
- Jeg er klar til at hjælpe. - Det ved jeg.
Det føles bare mærkeligt at leve et normalt liv igen,
især med dine mareridt.
Du klarede så meget, mens jeg var... forhindret.
Jeg fortsætter med at aflevere artefakter.
Det giver familien en chance for at skabe et nyt eftermæle.
Og igen, undskyld, at jeg holdt alt det skjult for dig.
Sket er sket. Nu fokuserer vi på fremtiden.
Det minder mig om,
at jeg lovede Stanley og Larry en kasse til deres parkour.
Okay, akrobater. Værsgo.
Alex, er du okay?
Min drøm. Nu ved jeg, hvad den betyder.
Jeg har regnet det ud. Det må være al den tid i tomrummet,
men jeg tror, jeg er forbundet med tornebusken.
Far, det giver ingen mening.
Jeg ville ønske, der var en videnskabelig forklaring,
men alt her hænger sammen. Artefakterne, tornebusken og nu mig.
Nu skal I se.
Da jeg rørte ved tornebusken før, viste den mig dette artefakt.
Lucerna Sale.
Også kendt som Salt-lanternen.
Hvad? Tror I ikke, jeg ved ting?
Okay, det stod i den bog, jeg sad på, da jeg overvejede mit parkourspring.
Den hænger tydeligvis sammen med mine skeletdrømme.
Før brugte busken røde torne til at vise os hen til artefakterne.
Det stoppede, da vi slog den sorte enke.
Nu taler den direkte til dig.
- Her er vores næste mission. - Er du sikker på, du er klar?
Mareridtene holder næppe op, før vi gør det her.
Lad os komme i gang.
Hvorfor bærer jeg den sådan?
Vi lærte at undgå at røre forbandede artefakter, hvis vi kan.
Derfor opfinder jeg et robothåndtag.
Indtil da må vi nøjes med tangen.
Cornelius skriver her, at salt-lanternen oprindeligt blev lavet
for at få "en minearbejders udelte opmærksomhed".
Det er bare en klump salt. Den glimter, men fik det deres opmærksomhed?
Minearbejderne var desperate efter underholdning.
I tre er en velsmurt maskine. Ikke så sært, I reddede mig.
Jeg ved, hvor den er fra. Pandora, du vil elske det.
Lanternen blev stjålet et sted i Rumænien kendt som Transsylvanien.
Transsylvanien. Ja!
Jeg håber, det er et vampyrslot. Jeg pakker.
Tænker du det samme som mig?
- Undervandsvulkaner? - Igen, nej.
Nu, hvor familien er samlet, hvad er så vores rolle?
Den forbudte fløj er stadig vores domæne. Vi er kaptajnerne hernede.
Jeg er ikke så sikker længere. Jeg må tænke mig om.
Jeg er i celestium med min nye mundharmonika.
Nej, nu har jeg aldrig! Alexander den Store er tilbage.
Margie Erobreren, det er dejligt at se dig.
Hvordan filen har du det?
Hvad er det for en skøn duft?
- Hvidløgshalskæde. - Selvfølgelig. Transsylvanien.
Jeg kan lige forestille mig, hvad det forbandede artefakt er.
Kender du til det?
Hun er den eneste, der ved det.
Jeg glæder mig til at overrække artefaktet til dets retmæssige ejer og sige:
"Vi er venner og kommer med et arvestykke, som blev stjålet fra jer for længe siden."
- Sådan fungerer det ikke altid. - Ikke?
Måske. Måske ikke. Det afhænger af situationen.
- Det er forskelligt hver gang. - Bare rolig. Vi passer på dig.
Næste stop Transsylvanien!
Endelig skal jeg møde en vampyr.
Bare fordi vi er i Transsylvanien, er alle jo ikke vampyrer.
Jeg vil ikke udelukke det.
Gå væk! Jeg har betalt regningen.
Undskyld?
Er I ikke fra elselskabet?
Nej. Vi er fra Amerika.
Jeg troede, I ville lukke for strømmen, fordi jeg ikke har betalt.
At holde så stort et slot må være dyrt.
Ja, det udsuger mig.
Som en vampyr?
Ja, netop. Det er så mange penge.
Flere end min rådne familie efterlod mig.
Engang min familie meget rig, men de seneste 100 år vi mister.
Nu knap nok løbe rundt.
Hvorfor fortæller jeg det? Hvem er I?
Vi er venner og kommer med et arvestykke, som blev stjålet fra jer for længe siden.
Lucerna Sale!
Selv tak.
Det var ikke særlig tilfredsstillende.
Men det vigtigste er, at artefaktet kom hjem.
- Det er jeg ikke sikker på. - Ikke?
Der er noget galt.
Normalt er det ret tydeligt, når forbandelsen hæves.
Det er sikkert fint.
Tornebusken udpegede artefaktet, og Vlad stod opført som ejeren.
Vi skal behandle artefaktet rigtigt, ikke ejeren.
Skal vi hente det igen?
Nej. Vi afleverede det, hvor det hører til. Det er nok.
Så I også det?
Du mener Vlad, der løb med den lanterne, vi gav ham?
Hvad laver de? Vi har fuldført missionen.
Vi skal redde lanternen, ikke fralægge os ansvaret.
Så siger vi det.
Stanley!
Jeg bad dig om ikke at forstyrre mig på mit tænkested.
Har du været i den egyptiske fløj... mens du var vred?
Hvad er der dog sket?
Var det ikke dig?
Tror du, ét kranium kan lave så meget kaos?
Jeg kunne, men gjorde det ikke.
Hvad med Hank?
Han påstår, han var låst inde i våbenkammeret imens.
Det er et vandtæt alibi.
Tror du, et artefakt vågnede og gjorde det?
Måske. Lad os få ryddet op og gjort status.
Måske finder vi de nødvendige spor.
Hej.
Det er okay. Vi er vant til den slags.
Ikke mig.
Salt. Væggene er rent klippesalt.
Vlad sagde, hans familie var stenrige. Det her må være årsagen.
På grund af salt?
Op gennem historien var salt mere værd end guld.
Deraf ordet "salary".
Men hvis alt det er under slottet, hvorfor er han så ikke rig mere?
Måske mangler han folk. Minearbejde er hårdt til en lav løn.
Vent. Jeg kan kende det her sted.
- Det var i mine drømme. - Var det?
Det må være til de trætte arbejdere. Et godt sted at tage en lur.
Jeg tror, det er gamle katakomber.
Hvor de lagde de døde.
Ikke overraskende.
Salt er et naturligt konserveringsmiddel. Men hvorfor er de tomme?
Vi skal ud herfra. Nu.
Skal vi ikke efter lanternen?
Lanternen var ikke det eneste i mine drømme.
De så os ikke.
Wow. Zombieskeletter er meget sejere end vampyrer.
Vi må se, hvad der foregår.
Hør efter, bønder. Se på mig.
Historierne passer. Den virker.
Jeg har gode nyheder.
Et gammelt arvestykke er kommet hjem,
og Bacius saltminer er snart oppe at køre igen.
Tag jeres hakker, og kom i gang.
Ja, den lanterne er helt sikkert stadig forbandet.
- Det var den sidste. - Er du 100 procent sikker?
- Tving mig ikke til at bruge tal. Sikker. - Så mangler der et artefakt.
Et armbånd fra en egyptisk faraos grav.
Er det vågnet og smuttet?
Eller har nogen stjålet det?
Larry, vi står åbenbart over for et mysterium.
Og hvis vi stadig er kaptajner hernede, må vi opklare det.
Javel, kaptajn.
Vlads familie kontrollerede skeletterne med lanternen.
Nu forstår jeg det med "en minearbejders udelte opmærksomhed".
Da Cornelius tog lanternen, kunne de ikke kontrolleres.
De har vandret formålsløst rundt i mange år.
Og da vi gav Vlad lanternen, kunne han starte minen op igen.
Skeletterne er de gamle minearbejdere. Selv i døden er de fanget.
Ikke bare fanget. De er slaver.
- Vi må befri dem, så de kan hvile i fred. - Vi tager lanternen og standser dem.
- Tror du, det virker? - Ingen anelse.
Jeg tager lanternen fra ham. I bliver her i sikkerhed.
Skal vi nu også diskutere det med dig? Vi tog den med mor i sommer. Udmattende.
Hun har ret. Det var udmattende.
Dengang var familien ufuldstændig.
Nu er vi to til at passe på jer, så hold jer i baggrunden.
Lad ham nu bare.
Nogle lærer på den hårde måde.
Hold jer klar.
Arbejd hårdere! Baciu-formuen er snart tilbage.
Vlad Baciu, hold øjeblikkeligt inde.
Det er mand, som sagde, han var fra elselskabet.
Nej, det har du misforstået.
Hvad laver du så her?
Vi vil standse dig. Du kan ikke genskabe din formue med tvangsarbejdere.
Jeg styrer en hær af levende døde. Jeg kan alt. Se bare.
Arbejdere, fang de indtrængende!
Skat, det er nu, vi løber.
Jeg har den!
Sejt.
Den tager jeg.
Skeletter, fang dem.
Løb! Op i minetoget!
- Kan det ikke køre hurtigere? - Jeg prøver.
Godt gået, Pan.
Skynd dig. Op i vognen.
- Tak. - Det var så lidt.
Flere skeletter.
- Den skal op på skinnerne igen. - Jeg forsinker dem.
Den er der næsten.
Sådan!
En skam, I ikke kender minerne som mig.
Det er simpelthen løgn.
Jeg forstår ikke, hvem I er, og hvorfor I er her.
Først giver I mig lanternen, og nu vil I tage den igen.
Det må du undskylde. Alle kan begå fejl.
Hvidløgsøje!
Tag lanternen!
Jeg beordrer jer til...
Pandora!
Far!
Undskyld.
Skynd dig, far. Brug lanternen til at standse skeletterne.
Far!
Arbejdere, jeg beordrer jer til at standse!
Og jeg beordrer jer til at hvile. For evigt.
Nej!
I har ruineret mig.
Uden mine arbejdere kan jeg ikke beholde slottet.
- Det er måske ikke en dårlig ting. - At være ludfattig er da en dårlig ting.
Opretholdelsen af det her har forhindret dig i at skabe din egen vej.
Ja, det virker, som om både du og skeletterne var fanget her.
I har ret, mærkelige amerikanske familie.
I morgen starter jeg på en frisk. Sætter slottet til salg.
Vil I købe et slot? I får en god pris.
Tak, men nej tak. Vi har selv husproblemer.
Hvad skete der før med lanternen? Hvorfor tøvede du?
Tøvede? Hvad mener du?
Da skeletterne var efter os, stod du med lanternen uden at standse dem.
Jeg stod da aldrig med lanternen.
Far, skal vi løbe om kap hen til flyvepladsen?
- Bare kom an! - Er dine ben stadig af sten?
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve