BRA JOBBET!
- Enda en A+? Samme gamle Russ. - Hei.
Godt videregående begynner like bra som ungdomsskolen.
For å være ærlig, så føles det bra. Det føles nesten...
- Normalt? - Ja.
Jeg er vanligvis ikke så glad i "normalt".
Men etter alt vi har opplevd i sommer, så er "normalt" ganske fantastisk.
Ja, men vi må ikke glemme at vi fremdeles har mye å gjøre.
Pappa er kanskje fri, men vi bor sammen med gjenstander som er forbannet.
Men det har vi jo alltid gjort.
- Men vi visste det ikke før. - Det er sant.
Jeg takler alt etter kampen mot den sorte enken.
Ikke bli for kjepphøy. Forsiktig. Man vet aldri hvor den neste faren lurer.
Jeg begynner å forstå hvorfor dere var her så lenge
uten å klare å få orden på ting.
Det er min skyld. Siden Pandora lærte oss parkour, har jeg blitt helt besatt.
Vi kan bare holde på her inne. Vi vil unngå ting som er forbannet.
Det er min skyld. Jeg må ta mer ansvar.
Men jeg må si at det siste hoppet fra bunken med dagbøker
både var oppfinnsomt og atletisk, selv om det førte til mye rot.
Takk for komplimenten.
Vi har bruk for dagbøkene, så dere får holde på et annet sted.
Unnskyld, Sky.
Jeg skal få Alex til å finne noen kasser til dere.
Alex? Hvor ble det av ham?
Det var ikke morsomt de to første gangene. Tror du det er morsomt nå?
Tre er et magisk tall?
Hysterisk morsomt.
Takk, Larry.
Jeg vil sørge for at alt er i orden her nede før jeg begynner i den nye jobben.
Du blir super i den nye rollen, Sky.
Georgia og Paxton-museet er heldige som får deg som kurator til utstillingen.
- Bare spør, så hjelper jeg deg. - Jeg vet det.
Det føles feil å gå tilbake til et vanlig liv, særlig med marerittene dine.
Du gjorde så mye mens jeg var... opptatt med andre ting.
La meg fortsette å returnere gjenstandene.
Det gir familien en mulighet til å skape en ny Vanderhouven-arv.
Jeg er så lei for at jeg holdt det hemmelig for deg.
- Jeg... - Det ligger i fortiden.
La oss se framover.
Jeg sa til Stanley og Larry at du ville finne kasser til parkour.
Ok, mine akrobater. Det skal bli.
Går det bra, Alex?
Drømmen min. Jeg forstår hva den betyr nå.
Endelig forstår jeg alt.
Jeg har fått en forbindelse med rosebusken etter all tiden i det store intet.
Nå forstår jeg deg ikke, pappa.
Jeg skulle gjerne hatt en mer vitenskapelig forklaring,
men alt her nede er forbundet, gjenstandene, rosebusken og meg.
Jeg skal vise dere.
Da jeg rørte ved rosebusken,
- viste den meg denne gjenstanden. - Lucerna sale.
Også kjent som Saltlykten.
Tror du ikke jeg kan ting?
Ok. Jeg så den i dagboken jeg satt på da jeg planla parkour-hoppet fra bordet.
Dette har en forbindelse med skjelettdrømmen min.
Før viste busken hvilke gjenstander vi skulle ta oss av ved å ha røde torner.
Men ikke etter at vi knuste den sorte enken.
- Nå snakker den direkte til deg. - Dette er vårt neste oppdrag.
Har du kommet deg nok?
Marerittene vil ikke stoppe før vi gjør dette.
La oss sette i gang.
Hvorfor bærer jeg den slik?
Vi har lært at man ikke bør ta på gjenstandene om man ikke må.
Så jeg designer en robotbærer, men foreløpig får vi bruke bestikket.
Cornelius skriver at saltlykten først ble laget
for å "fange gruvearbeidernes fulle og hele oppmerksomhet".
Det er bare salt i den. Det gir gnister, men "fulle og hele oppmerksomhet"?
Gruvearbeiderne må ha vært desperate etter underholdning.
Dere tre er som et veloljet maskineri. Ikke rart dere reddet meg.
Jeg vet hvor den er fra. Dette vil du like, Pandora.
Lykten ble stjålet fra et område i Romania som heter Transilvania.
Transilvania. Ja!
La det være et vampyrslott! Jeg må pakke.
- Tenker du på det samme som jeg? - Undervannsvulkaner?
Igjen, nei.
Nå som familien er samlet, hva er vår rolle her?
Fløyen med begrenset adgang er vårt område. Vi er kapteinene her.
Jeg er ikke så sikker lenger. Jeg må få tenke litt.
Jeg blir å finne i celestiet med mitt nye munnspill.
Ser man det! Aleksander den store har kommet tilbake.
Erobreren Margie, du er en fryd for øyet. Hvordan i alle dager har du det?
Hva er det som lukter så godt?
- Hvitløkshalsbånd. - Selvfølgelig. Transilvania.
Jeg lurer på hva forbannelsen er denne gangen.
Vet du om det?
Hun er den eneste som vet det.
Gleder meg til å levere gjenstanden til eieren og si:
"Vi er venner som vil returnere arvegods som ble stjålet fra deg for lenge siden."
- Det fungerer ikke alltid sånn. - Ikke?
Kanskje, kanskje ikke. Det kommer helt an på situasjonen.
- Hver gang er annerledes. - Vi skal passe på deg.
Neste stopp Transilvania.
Tenk at jeg endelig får møte en vampyr.
Selv om vi er i Transilvania, betyr ikke det at alle er vampyrer.
Men jeg utelukker det ikke.
- Gå deres vei. Jeg har betalt regningen. - Beklager?
- Er dere fra strømleverandøren? - Nei, vi er fra USA.
Trodde dere var her for å slå av strømmen fordi regningene ikke er betalt.
Det må være dyrt å ha et så stort slott.
- Ja, det koster meg blod. - Mener du vampyrer?
Ja, som vampyrer. Så mye penger.
Mer enn den fæle familien etterlot meg.
Familien var en gang rik, men vi mistet mye de siste hundre årene.
Det er så vidt jeg klarer meg. Hvorfor forteller jeg dere det? Hvem er dere?
Vi er venner som vil returnere arvegods som ble stjålet fra deg for lenge siden.
Lucerna sale!
Vær så god.
Det var ikke særlig tilfredsstillende.
Det viktigste er at gjenstanden er der den hører hjemme.
- Jeg er ikke så sikker. - Ikke?
Det er noe som ikke stemmer. Det er som regel tydelig når forbannelsen heves.
Det stemmer nok. Rosebusken sa at det var neste gjenstand.
Vlad er den rettmessige eieren.
Det er gjenstandene som må få oppreisning.
Vi bør få den tilbake.
Nei. Vi returnerte den dit den hører hjemme. Det må være nok.
Så noen andre det?
At Vlad stikker av med lykten vi nettopp ga ham?
Hva gjør de? Vi har fullført oppdraget.
Oppdraget er å gi lykten oppreisning, ikke gi andre ansvaret.
Hm. Ok.
Stanley!
Jeg ba deg om ikke å forstyrre meg på tenkeplassen.
Har du vært i den egyptiske fløyen mens du var sint?
Hva i alle dager har skjedd her?
- Var det ikke deg? - Kan en hodeskalle lage så mye kaos?
Jeg kan det, men jeg gjorde det ikke.
Hva med Hank?
Han var låst inne i våpenkammeret på det tidspunktet.
- Et godt alibi. - Tror du en gjenstand har kommet til live?
Kanskje. Vi får rydde opp og se hva som mangler.
Kanskje det gir oss noen ledetråder.
- Du... - Det går bra. Vi er vant til det.
Det er ikke jeg.
Salt. Veggene er av rent bergsalt.
Vlad sa at familien før var verdt en formue. Det var nok på grunn av dette.
På grunn av salt?
Salt var i store deler av historien verdt mer enn gull, og ble brukt som betaling.
Men hvis de har alt dette under slottet, hvorfor er han ikke rik nå?
Kanskje han ikke har arbeidere? Det er hardt arbeid for lite penger.
Vent litt. Jeg kjenner meg igjen.
- Dette stedet var i drømmene mine. - Var det?
Disse må være til arbeiderne som ble slitne. Et fint sted å ta en lur.
Jeg tror det er katakomber. Hvor de la de døde.
Ikke rart. Salt er et konserveringsmiddel. Men hvorfor er de tomme?
- Vi må dra. Nå. - Trodde vi skulle følge lykten.
Lykten var ikke det eneste jeg så i drømmen.
De ser oss ikke.
Jøss. Zombie-skjelett er mye kulere enn vampyrer.
Vi må finne ut hva som skjer.
Hør etter, arbeidere. Se hit!
Historiene er sanne. Den virker.
Jeg har gode nyheter. Et gammelt familieklenodium er returnert.
Bacius saltgruver vil snart være i gang igjen.
Ta tak i hakkene og begynn arbeidet.
Ja, det hviler fremdeles en forbannelse over den gjenstanden.
- Den siste. - Er du 100 % sikker på det?
Ikke be meg om å bruke tall. Jeg er sikker.
Da mangler vi én gjenstand. Et armbånd fra en egyptisk faraos grav.
Våknet det og stakk av? Eller brøt noen seg inn og stjal det?
Det ser ut som om vi har funnet en gåte.
Og hvis vi fremdeles er kapteinene her nede, må vi løse den.
Skal bli, kaptein!
De må ha brukt lykten til å kontrollere skjelettene.
Husk sitatet: "Fange gruvearbeidernes fulle og hele oppmerksomhet."
Da Cornelius tok lykten, hadde man ingen kontroll.
De må ha gått rundt i disse gruvene i mange år.
Vi ga den til Vlad, som nå igjen kan starte familiens bedrift.
Skjelettene må være de gamle gruvearbeiderne. De er fanger selv nå.
Ikke bare fanger, men slaver.
Vi må sette dem fri og la dem hvile i fred.
Vi må få tilbake lykten og be dem stoppe.
- Vil det fungere? - Jeg aner ikke.
Da bør jeg få lykten tilbake. Hold dere her hvor det er trygt.
Må vi forklare det for deg også?
Vi gjorde det i fjor med mamma. Det var en stor greie.
Hun har rett. Det var en stor greie.
Da var ikke familien vår samlet.
Vi er begge her for å beskytte dere, så dere kan trekke tilbake.
La ham gjøre det. Enkelte må lære på egen hånd.
Vær klare til å hjelpe til.
Jobb hardere! Snart er formuen tilbake.
Vlad Baciu, stopp med en gang.
Det er mannen som lot som han kom fra strømleverandøren.
Nei, du misforsto.
- Så hva gjør du her? - Vi skal stoppe deg.
Du får ikke bruke slaver for å få tilbake formuen din.
Jeg har kontroll over en hel hær med døde. Jeg gjør hva jeg vil.
Arbeidere, ta inntrengerne.
Det er nå vi løper, kjære.
Har den!
Tøft!
Jeg tar den. Skjeletter, ta dem.
Løp! Opp i vognen!
- Kan den gå fortere? - Jeg prøver så godt jeg kan.
Bra, Pan.
Fort. Inn hit.
- Takk. - Du kan stole på meg.
Det kommer flere.
- Jeg må få den på skinnene. - Jeg skal gi deg litt mer tid.
Nesten.
Klarte det!
Synd dere ikke kjenner gruvene som jeg.
Tuller du?
Jeg forstår ikke hvem dere er eller hva dere gjør her.
Først gir dere meg lykten, deretter prøver dere å ta den tilbake.
Beklager. Alle gjør feil av og til.
Hvitløksøyne!
Ta lykten!
Jeg befaler dere...
Pandora!
Pappa!
Beklager.
Fort, pappa. Bruk lykten og be skjelettene stoppe.
Pappa!
Jeg befaler at dere stopper.
Jeg befaler at dere skal hvile. For alltid.
Nei!
Dere har ruinert meg. Uten arbeiderne kan jeg ikke beholde slottet.
- Som om det er så ille. - Hvordan kan det være bra å være blakk?
Ved å prøve å holde på alt dette har du glemt å finne din egen vei.
Både du og skjelettene var visst fanget her.
Dere har rett, merkelige amerikanske familie.
I morgen begynner jeg med blanke ark. Prøver å selge slottet.
Vil dere kjøpe slottet? Dere får en bra pris.
Ellers takk. Vi har selv problemer med huset vårt.
Hva skjedde der inne med lykten? Hvorfor nølte du?
Nølte? Hva mener du?
Da skjelettene ville ta oss, holdt du lykten, men ba dem ikke om å stoppe.
Hva mener du? Jeg holdt aldri lykten.
Skal vi løpe om kapp til flystripen?
- Ja, det gjør vi. - Er beina dine av stein?
Tekst: Tina Shortland