ELDORADAS
Laivybos patalpa.
Šimtą metų čia nebuvau.
Susikaupk, Lari.
Turime nuodugniai ieškoti spragos.
Kažkas knisosi Egipto kolekcijoje ir nunešė kauliuką viršun.
Turim sutrukdyt jiems, kol dar ko nepadarė.
Kaip aš trokštu sugrįžti į jūrą.
Argi ne vakar pasakojai,
kaip priešininkų laivas sutalžė jus į šipulius?
Taip, bet to nebūtų nutikę, jei įgula būtų klausiusi mano nurodymų.
- Bet pamenu, sakei... - Osmanų šturvalas.
Niekas nemokėjo pagamint tokio vairo kaip jie.
Tai faktas.
- „Tekinio grožis, - „Tekinio grožis,
- stipinų simetrija, - stipinų simetrija,
- aplankčių išlinkimas. - aplankčių išlinkimas.
- Tobulas visais atžvilgiais.“ - Tobulas visais atžvilgiais.“
Visada taip sakai.
Viską patikrinom. Einam.
Luktelėk, Stenukai. Pažiūrėk.
Iš jo ėmė bėgti vanduo.
Dievaži. Sunkias vanduo.
OSMANŲ LAIVO ŠTURVALAS
MOKSLO RINKINYS
Pakliuvau ant viršelio.
„Skaja Venderhuven. Babilono žinovė.“
Labai tavimi didžiuojuos.
Kažkas negerai rūsiuose.
Nėra geresnio jausmo, nei išgyventi jūros įtūžį. Neblogai, Poseidone.
Gerai, kad jūs sveiki. Kas nutiko?
Osmanų šturvalas leidžia vandenį kaip koks pakirstas karo laivas.
Bet ne vieną jų esu sutaisęs.
Truputis deguto.
Įgūdžių nepraradau.
Surašinėjant Apribotąjį sparną, aš buvau atsakinga už laivybos patalpą.
Šis šturvalas priklausė Hamzos Sadiko vadovaujamam laivui.
Jis buvo admirolo Hamzos Sadiko šturvalas?
Žinojau, kad Osmanų, bet nė nebūčiau svajojęs, kad jo.
Spėju, žinai, kas jis toks.
Bet koks padorus jūreivis žino apie Sadiką.
Jis mano asmeninis didvyris.
Nejaugi? Nėkart negirdėjau, kad minėtum jį.
Tu gal juokauji?
Taip, juokauju.
Nuolat apie jį kalbi.
Istorikai sutaria, kad paskutinis admirolo noras
buvo išmesti šturvalą Egėjo jūroje.
Bet taip nenutiko.
Jis amžius keliavo iš vieno kolekcionieriaus pas kitą.
Tai tipiškas prakeiktas artefaktas.
Jau nebe ilgam.
Grąžinsim tave namo, drauguži.
Žmonės, man būtų garbė įgyvendint paskutinį admirolo Sadiko norą.
Prašau leisti man keliauti kartu.
Tikrai galiu padėti.
Pažįstu Egėjo jūrą kaip savo penkis pirštus.
Savo pirštų nematei visą amžinybę. Egėjo jūros - tuo labiau.
Jūreivis nieko nepamiršta.
Patikėkit, su mano patirtimi
šią misiją įvykdysim kaip niekad lengvai.
Manau, tai puiki mintis.
Be to, Larį lengva paslėpti.
Galim nešiotis jį boulingo krepšy.
Rizikinga, bet Lario žinios praverstų.
Tegul Laris keliauja, nes aš negaliu.
Ką? Kodėl?
Parašė Džordžija. Muziejuje kai kas nutiko.
Turbūt kas negero. Ji nori, kad rytoj visi susirinktų.
Jokių išimčių.
Pirmąkart vyksi į misiją, kur esi vienintelis suaugėlis, tėti.
Tau puikiai seksis. Aš visą vasarą tai dariau.
Be to, aš šimtais metų vyresnis už tave,
tad iš tikrųjų esu didžiausias suaugėlis.
Keliaujam į nuotykį.
Tai tu - pirato kaukolė?
Tiksliau būtų sakyti, kad esu piratas be kūno.
Mardžė į viską reaguoja daug geriau, nei tikėjausi.
Mardže, kaip manai, kiek dar skrisime?
Greitai būsim Stambule, vaiki.
Stambule?
Daugybė miestų yra arčiau Egėjo jūros už Stambulą.
Kodėl ten skrendam?
Stambulas ideali vieta laivui išsinuomoti.
Jame yra admirolo Sadiko paminklas, nes ten buvo Osmanų galios centras.
Galbūt ten galėsim sužinot apie jį daugiau.
Tipiškas tėtis.
Kai keliaujam, visad priverti mus nukrypt nuo maršruto
dėl kokio istorinio objekto.
Man tinka.
Noriu savo akimi pamatyt mėgstamiausią admirolo miestą.
Gaila, kad Stenlis praleido progą.
Manęs netraukia jūra.
Kažkaip tie atviri vandenys kelia nerimą.
Tai tiek, ačiū, kad pasisiūlei padėti.
Greičiau ieškosim saugos spragų,
kai turėsim su kuo pasikalbėt.
Tėti, tau viskas gerai?
Taip.
Tiesiog, jūs vaikai, su mama dirbat profesionaliai,
o aš nenoriu nieko nuvilti.
Nesitikim iš tavęs tobulumo. Džiaugiamės, kad esi su mumis.
Beje, gal nutuoki, kodėl Mardžė norėjo leistis Stambule?
Ką? Tu neprisimeni?
Tai buvo tavo mintis.
Nuoširdžiai neprisimenu.
Ei! Pasisekė išsinuomoti laivą?
Buvo daugybė laisvų laivų.
Jau ne vieną dieną niekas jų nesinuomoja.
Nesinuomoja, nes bijo.
Mieste kalbama, kad laivams priplaukus tam tikrą vietą Egėjo jūroje
šiurpus balsas liepia sukt atgal.
O tie, kurie neklauso, įtraukiami į verpetą.
Visas laivas dingsta, tarsi būtų nuleistas milžiniškame tualete.
Nesąmonė, jūrų legendos - visada perspaustos.
Manot, Juodabarzdžio barzda išties buvo juoda?
Ne. Žila kaip senuko.
Nuspręsta, rytoj plaukiam.
Visi miegot. Turim pasiruošt ilgai dienai jūroje.
Ar klausot?
Kapitonas jums įsako.
Taip, kapitone Lari.
Nagi.
Miegosim ant denio po atviru dangumi.
Geriau pradėti puikios kelionės neįmanoma.
Negaliu palikt Senio Rufuso vieno.
Miegosiu jame.
Einu su Mardže.
Neįsižeisk, tėti, bet knarki taip, tarsi vėplys ėstų kačių kraiką.
Klausykit mano įsakymų.
Bent jau tu pamiegosi.
Tėti?
Ten tu, tėti?
Lari, saugokis.
Paimk druskinę iš kambuzo.
- Druskinę? - Greičiau!
- Ką dabar? - Mesk į jį.
Kaip žinojai, kad pavyks?
Tai senas prietaras.
Tarp jūreivių siuntinėjama druskinė prišaukia didelių nelaimių.
Gerai, kad pasiėmėm tave. Reikalinga visa įmanoma pagalba.
Pražiopsojau pirato vaiduoklį?
Rūpinies ne tuo, kuo reikia.
Pirato vaiduoklis užpuolė mane.
Nesijaudink, kietakakti.
Jei jis sugrįš, senė Mardžė jį sudoros.
Turėčiau išmest tave per bortą už tai, kad apleidai savo postą.
Tėti, kur buvai?
Aš nežinau.
Vieną akimirką miegojau. Kitą jau vaikščiojau prieplaukoje.
Turbūt vėl aptemo sąmonė.
Visų atsiprašau.
Nebuvau šalia, kai reikėjo. Pirmoji mano misija be Skajos ir atrodo,
kad keliu jums pavojų.
Tu dėl to nekaltas.
Tai tiesiog šalutinis buvimo tuštumoje poveikis.
Jis turbūt pranyks.
Ar ne, Rasai?
Žinoma.
Laikykis pietvakarių. Taip nusigausim ten greičiausiai.
Tikrai? Ten prognozuojamas blogas oras.
Niekada neabejok savo kapitonu.
Nuostabusis Laris gali susidorot su niūriu oreliu, vairininke.
Čia laivo pavadinimas. Ką tik sugalvojau.
Nestabdyk, nenaudėli. Visu greičiu pirmyn.
Nuostabusis Laris?
Man neramu dėl tėčio.
O jei jis vėl sumiš, kai kils pavojus kaip vakar?
Arba kaip Transilvanijoje su žibintu?
Nagi. Jis stengiasi, kaip gali.
Žinau. Bet jei tai nutiks netinkamu metu, gali būt blogai.
Turime ruoštis blogiausiam.
Gal tu teisus. Nenuleiskim nuo jo akių.
Ką tu darai, jaunuoli?
Trini bulves ar keli burę?
Šitaip mus mokė buriavimo stovykloje.
Tavo mandra stovykla blogai išmokė.
Padaryk, kaip reikia.
Padėk man, admirole.
Įgula manęs neklauso.
Jaučiu stiprų déjà vu.
Vis dar nematyti saugos spragų.
Kaip sekas taisyt duris, Henkai?
Ritmą jauti kaip profesionalus būgnininkas.
Pasiilgau grot kartu su Aleksu.
Grįžęs jis buvo užsiėmęs,
tad kurį laiką neturėjau progos.
Nenuvilkit manęs, kojos.
Mes jau čia pat.
Beveik laikas įvykdyti paskutinį admirolo įsakymą.
Sukitės atgal.
Dabar!
Lari, viskas blogiau, nei tikėjomės.
Turėtume klausyt šiurpiojo balso.
Klausykit įsakymų. Į savo postus!
Jūra darosi per daug audringa.
Reikia gręžtis dabar, paskui nebegalėsim.
Paistalai!
Bailio, kuris nerodo veido, balsas nenurodinės man, ką daryt.
Jie osmanai!
Turbūt tai admirolo Sadiko įgula.
Jie neatrodo patenkinti.
Nesąmonė.
Jei čia jo įgula, tuomet jie mūsų sąjungininkai.
Aš susitvarkysiu.
Būkit pasveikinti, draugai!
Atvykome pagerbti jūsų admirolo Hamzos Sadiko!
Žiūrėkit, turime jūsų laivo šturvalą.
Rasai, ką tu darai?
Tavęs reikia prie burių.
Nepyk, tėti, čia skubus atvejis.
Negalim rizikuot, jei aptemtų sąmonė.
Nepaisyk niekų. Man viskas gerai. Duok vairą.
Visas miestas sakė, kad šitaip bus.
Plukdyk mus iš čia!
Dar ne! Turim išmesti šturvalą!
Negalim. Jie nenori mūsų čia.
Nesvarbu, ko nori įgula.
Svarbu tai, ko nori admirolas.
Aš jo nenuvilsiu.
Atlikta.
Štai kas būna, kai abejoji manimi.
Aš pasitikiu tavimi.
Matai? Jie jo nenori.
Rasai, daugiau nebekartosiu.
Grįžk prie burių!
Palauk! Netrauk to!
Išskleisk pagrindinę burę!
Žmonės, atsiprašau...
Lari, gal dabar palik viską mums.
Išklausykit. Žinau, kad susimoviau, bet...
Ne šiaip susimovei. Elgeisi kaip tikras pašlemėkas.
Ir neklausei Mardžės, Panės, kai jos įspėjo dėl verpeto.
Tavo siaubingi sprendimai vos nesudaužė laivo.
Visiems reikia nurimti.
Tada nuspręsim, ką daryti su šturvalu.
Spėju, ten ne per geriausiai sekėsi.
Tai galbūt blogiausia mano misija.
O žinant, kas nutiko praeitoje, tai visai nekas.
Kas tave kamuoja, drauguži?
Kai praeityje ėmiausi piratavimo, niekas nežiūrėjo į mane rimtai.
Liejau prakaitą, kad užsitarnaučiau sau vardą,
bet mane visad laikė antrarūšiu.
O tokiame gyvenime tave gelbėja tik reputacija.
Suprantu, kaukoliuk.
Šiame pasaulyje teturiu Rufusą ir gerą savo vardą.
Būtent! Tu supranti.
Iš turkų pirklio išgirdau legendą apie admirolą Sadiką
ir tada žinojau, ką turiu daryti.
Gal jei būsiu kaip jis, pagaliau mane gerbs.
Sužinojau apie jį viską, ką tik galėjau, ir dariau tą patį, ką jis.
Ir tai suveikė!
Vieną dieną ieškojau legendinės dramblio kaulo skrynios.
Nedaugelis tikėjo, kad ji tikra.
Dėl to aš jos dar labiau norėjau.
Su įgula elgiausi kaip pabaisa.
Per daug spaudi įgulą. Tavo ambicijos pražudys mus visus!
Reiklus. Negailestingas.
Darykit, kas liepta!
Turim sukt atgal, kapitone!
Neklausiau, kai jie sakė,
kad bloga mintis ieškoti tos skrynios.
Skrynia egzistavo ir buvo sklidina neapsakomų brangenybių.
Bet mano įgula buvo teisi.
Tai buvo spąstai.
Priešininkų įgula įviliojo mus
į siaurą kanalą ir susprogdino laivą į šipulius.
Tad vėl nesugebėjau sekti admirolo Sadiko pavyzdžiu.
Lipk, kaukoliuk. Noriu tau kai ką parodyti.
Admirolo Sadiko paminklas.
Kol buvot išplaukę, šmirinėjau po Stambulą.
Pasidomėjau tuo Sadiku.
Pažiūrėkim į paminklo nugarą.
Paskutinis admirolo pareiškimas.
Jis prisiėmė atsakomybę dėl nepavykusios apgulos.
Jis buvo apsuptas priešų
ir jo įgula maldavo grįžti atgal, bet jis nesutiko.
Jie smarkiai kovojo, bet pralaimėjimo neišvengė.
Todėl Sadikas iššoko per bortą, kad išsigelbėtų pats.
Kaip jis galėjo taip pasielgt?
Tikras kapitonas pirmas įžengia į laivą ir palieka jį paskutinis.
Jis ir jo šturmanas buvo rasti įsikibę į tą įmantrų šturvalą.
Kai grįžo į Stambulą,
Sadikas buvo apdovanotas tuo medaliu už narsą.
Tai sužinojęs šturmanas pasibjaurėjęs išėjo iš laivyno.
Šturmanas.
Spėju, kad tai jis užpuolė mane tą naktį.
Regis, šturmanas nusinešė savo pyktį ne tik į kapus, bet ir į dausas.
Turbūt buvau per daug panašus į admirolą Sadiką.
Per savo užsispyrimą pastačiau Aleksą ir vaikus į pavojų.
Tiesa, bet manau, tu vis dar gali iš jo pasimokyti.
Paskaityk pabaigą.
„Jei nebūčiau buvęs toks pasipūtęs bailys, mano įgula būtų grįžusi namo.
Jei galėčiau, nerčiau į bangas, įstatyčiau šturvalą laive
ir duočiau įgulai kelrodį į amžinąjį atilsį.“
Štai ką turite padaryti. Ar ne?
Geras kapitonas turi žinot, kada reikia klausyt įgulos.
Aš buvau kvailys. Atsiprašau.
Suteikite dar vieną šansą
ir, manau, galėsim panaikint šturvalo prakeiksmą.
Mums visiems praverstų dar vienas šansas.
Lauksim nurodymų, kapitone.
Toje išvykoje ne tik Laris suklydo. Aš atsiprašau.
Suprantu, kad tau dabar sunku,
bet noriu, kad žinotum, jog visi tikime tavimi.
Ir pasitikime.
Ačiū, Rasai.
Eikš, drauguži.
Laivas vėl gali plaukt.
Aplamdytas laivas - patyręs laivas.
Tad leiskimės atgal į nuotykį.
Sukitės atgal dabar pat!
Štai ir jie.
Galėsit suvaldyt laivą, kol ten būsiu?
Žinoma, kapitone. Tik per ilgai neužtruk.
Kiek laiko gali ten išbūt?
Aš neturiu plaučių, tad visą amžinybę.
Nuleisti inkarus.
Veikia! Tėti, tu genijus.
Bus bėda.
Jie kerta inkarų virves!
Palauk. Kai ką sugalvojau.
Numesk ant vaiduoklio.
Druskinę?
Laris parodė. Neklausk, kaip tai veikia.
Sutvarkiau jį!
Laikykitės!
Štai, tai jūs nusipelnėte medalio.
Jūsų admirolas suklydo. Jis turėjo paklausyti jūsų.
Turėjo likti su jumis.
Bet jis atsiuntė mus pagerbti jūsų už drąsą.
Paleiskite savo pyktį ir palikite šią vietą.
Misija įvykdyta, admirole.
Šįkart iš tikrųjų.
Ne...
Venderhuvenų laivynas grįžo į uostą!
- Labai jūsų pasiilgau. - Ir mes tavęs, mama.
Kad būtum mačiusi tėtį. Jis nuostabiai pasirodė.
Turi omeny per misiją ar šokį restorane?
„Turkiškas saldainiukas, a?“
Džiaugiuosi, kad turit bendrą juokelį.
Gera tave matyt, bičiuli.
Ir man tave, kaip kelionė?
Neblogai.
Paplaukiojau. Truputį užsiėmiau savistaba. Sužinojau kai ką apie save.
Labai sveika patirtis.
Tu suradai įsibrovėlį?
Deja, ne.
Bet mudu su Henku atnaujinome draugystę.
Atradome brolystę per dainą.
Atsiprašysiu.
Išvargau per kelias pastarąsias dienas.
Šįvakar anksti gulsiu.
Ei, Stenuk.
Kelionėj prisiminiau, ką žadėjau tau pasakyt...
Nesvarbu. Labos, drauguži.
Išvertė Kristina Čeidaitė