Se hva jeg har lagd, pappa.
Jeg kaller den for robotgjenstandbærer, eller bare RGB.
RGB vil la oss flytte på gjenstander uten å røre dem.
Vi vil ikke aktivere dem ved et uhell, som med terningmarerittet.
- Smart. Jeg har brukt denne. - Det fungerer også.
Pappa! Kom og se.
- Går det bra? - Ja, bare bra.
Nei, det ville gamle Alex sagt. Jeg er bekymret.
Jeg mister bevisstheten og har en svakere forbindelse til rosen.
- En svakere forbindelse til rosebusken? - Ja, siden Istanbul.
Jeg må vise dere noe.
- Det ser ut som om noen har bitt den. - Det var også min konklusjon.
Hvis noe har gnagd biter av rosen, må det ha sterke tenner.
Jeg kjente en sjørøver med jerntregebiss. Roddy Jerntann.
Jeg så ham bite tvers over en kanon. En god mann.
Den prøver å si meg noe, men forbindelsen er for svak til at jeg forstår den.
- Det lukter av sabotasje. - Det synes du alt gjør.
Men i denne saken tror jeg du har rett.
Men hvem vil gjøre det? Og hvorfor?
Mysteriet i fløyen med begrenset adgang blir bare større.
La oss gå igjennom Cornelius' dagbøker. Dere må se om den er bitt andre steder.
Vi skal komme til bunns i det.
Jeg har lest mye om gjenstandene, men aldri undersøkt selve rosebusken.
Den har hjulpet oss. Hva om noen ikke ønsker det lenger?
Kanskje en forbannelse de ikke vil vi skal heve?
Jeg ser til Larry og Stanley.
RGB?
Hvor er fjernkontrollen?
Pappa! Larry? Stanley? Hvem som helst!
Hei! Gi deg!
Går det bra, Russ?
Hvorfor sier du ikke noe?
Han kan ikke.
Slipp sønnen min.
Jeg var borte i ett minutt... Hvordan skjedde det?
Horus har visst møtt en dukke med en forbannelse.
Og nå er han dukkens dukke.
- Pass deg, Alex! - Hva i...
Hva skjer, superkurator Vanderhouven? Jeg er ferdig for i dag.
"Superkurator Vanderhouven"? Jeg liker det.
Jeg får skrive det på visittkortet.
- Hvordan har yndlingsguiden min det? - Bra. Jeg har vært på lageret i hele dag.
Det er som fløyen med begrenset adgang uten forbannelser. Mye tøft og nifst der.
Du kan ta med den staven dit også. Vi har ikke mer plass på utstillingen.
Hei, Pandora. Får jeg to ord med deg, Sky?
Som du vet, har vi hatt innbrudd på museet.
Ja, det er grusomt. Vet vi om noe er tatt?
Vi prøver å komme til bunns i det.
Vi må vite hva alle gjorde på disse tidspunktene.
Fortell hvor du var så nøyaktig som mulig.
Er jeg mistenkt?
- Vi må undersøke alt. - Jeg er så lei for det.
Hei, Alex. Jeg kan ikke snakke nå. Hva?
Russ. Å nei.
- Vi får ikke dukken av ham. - Hei, dukke! Slipp broren min!
Jeg skal ikke skade deg, dukke.
Jaipur i India.
Han prøver å si hvor gjenstanden skal returneres.
India er langt for enkelte,
men jeg og Rufus skal få dere dit på null komma niks.
Fordi du er verdens beste.
Hva vet vi om gjenstanden?
Den ble laget av en dukkemaker i delstaten Rajasthan.
Da han døde, levde ferdighetene hans videre i dukken.
Det er en dukke og dukkemaker samtidig. Imponerende.
"Kahaani dukketeater." Det må være dit dukken vil.
Du har fått det du ville, dukke. Slipp broren min.
Hva om stedet er forlatt? Vil Russ forbli en dukke?
Selvfølgelig ikke.
Ikke skrem ham.
Jeg ser ingenting. Det er mørkt.
Oi sann. Hvor er Russ?
- Pass deg, mamma! - Hva var det?
Så mange ubrukte billetter. Var nok derfor de stengte.
Russ!
- Alex! - Pappa!
Det var bra. Mer! Mer!
Hvor kom du fra?
Det er teateret vårt. Jeg bør stille deg samme spørsmål.
Det var dere som brøt dere inn for å lage dukketeater.
Det er bra dukketeater.
Unnskyld. Vi kommer som venner. Vi er Vanderhouven-familien.
Vi er her fordi... Det er en lang historie.
- Fortell mens jeg ringer politiet. - Nei, jeg liker denne forestillingen.
Dukkemesteren er god. Se.
Hvor fikk du dukken?
I min families samling. Kjenner du den igjen?
Ja. Den var i min families samling. Gi meg dukken, vær så snill.
Ikke ødelegg forestillingen.
Vent litt, Muskaan. Hva er det som skjer?
Vi oppdaget nylig at hjemmet vårt
inneholder gjenstander som ble tatt på suspekt vis. Vi har returnert dem.
Brøt dere dere inn for å returnere dukken som sønnen din ikke vil gi meg?
Han kan ikke. Det hviler en forbannelse over den.
- En forbannelse? Er du gal? - Jeg skulle ønske det var så.
Jeg forstår at det er vanskelig å forstå, men du må stole på meg.
Gi meg dukken og kom dere ut av teateret. Vær så snill.
Tror du oss nå?
Jeg blir aldri lei den utsikten.
Soloppgang, grønt gress, et skremmende åsyn.
Vent nå litt.
Hør her, valnøtter. Vi har et problem.
Jeg så en spion utenfor, og han spionerte på huset vårt.
Kanskje han har en forbindelse til det merkelige som foregår.
Noe tygger på rosebusken. Parkour!
Hvor ble det av?
Vi er visst under angrep både fra utsiden og innsiden.
Men frykt ikke. Vi tre vil komme til bunns i det.
Han tvang Russ med seg hit, og så fant du oss.
Vi har hevet mange forbannelser. Vi skal rette opp i dette.
- Hva kan du fortelle om dukken? - Jeg vokste opp med historier om dukken.
Den ble laget av en av mine forfedre, Mala Ram Bhat.
Han var dukkemaker, ikke trollmann.
"Mala Ram var en av tidenes beste dukkemakere.
I ungdommen opptrådte han verden rundt for konger og dronninger.
Da Mala Ram ble eldre, bosatte han seg her og startet Kahaani dukketeater
for å lære opp de neste generasjonene.
Teateret har vært, og vil alltid være, drevet av familien."
Det siste stemmer ikke lenger.
Jeg prøvde å holde teateret gående, men jeg måtte stenge i forrige måned.
Muskaan liker det ikke.
Raja-dukken var Mala Ramjis favoritt til en av mine forfedre solgte den.
- Lurer på hvorfor den ble solgt. - Jeg vet ikke.
Kanskje dere finner mer informasjon på lageret i etasjen under.
Der ligger alle familiens dokumenter. Men det er dessverre noe rotete.
Vi har heldigvis erfaring med å gå igjennom rot.
- Bare send oss i riktig retning. - Det er døren borte i gangen.
- Går det bra, Pandora? - Ja.
Jeg fant brevene. De er alle... Er det hindi?
Ja, det er det. Vi tar dem med opp så Dipika kan oversette.
Vi kan ikke ta med alle. Hva ser vi egentlig etter?
Jeg vet ikke. Vi ser igjennom disse. Kanskje vi vet det når vi ser det.
Du virker trett, Muskaan. Kanskje du bør legge deg litt.
Jeg vil ikke sove, jeg vil se forestillingen.
- Den vil være der når du kommer tilbake. - Men jeg er ikke trett.
Tull. Jeg ser at du lukker øynene. Vi må få deg i seng.
Dukken er desperat etter å beholde publikummet.
Han konsentrerer seg om Muskaan.
Jeg har en idé, Russ.
Jeg har funnet noe. Det er Cornelius' underskrift.
Jeg har sett den i dagbøkene.
Pappa?
Så spennende. Jeg kan ikke sove når det skjer så mye.
Hallo?
Musikken er for høy. De hører meg ikke.
Kanskje de hører det.
Hva er den lyden?
- Trommer. Fra lageret. - Pandora og Alex.
- Hvem låste døren? Hvor er pappa? - Er han ikke her?
Jeg sov, men hørte fottrinn og fant ham. Skal jeg ta ham med?
Ok. Jeg venter til jeg hører noe.
Pappa er på flyet med Margie.
- Hva? Hvordan? - Jeg vet ikke.
Det at han mister bevisstheten er et problem, men vi tar ett om gangen.
Jeg fant dette på lageret, Dipika. Kan du oversette?
Det ble skrevet i 1901.
Det står: "Til min far. Jeg skriver fordi jeg ikke kan snakke ansikt til ansikt.
Jeg setter pris på alt du har gjort for meg.
Jeg vet at Mala Ramji velsignet dukken med sitt talent.
Jeg følte det da jeg holdt i snoren.
Men jeg vil ikke bli dukkefører eller ta over teateret.
Jeg solgte Raja-dukken til amerikaneren Vanderhouven, som elsker dukketeater.
Salgskvitteringen er lagt ved. Jeg bruker pengene til en togbillett.
Jeg skriver når jeg har slått meg ned. Håper du en dag kan tilgi meg.
Fram til da, din sønn, Viraj."
- Hvem er Viraj? - Min tippoldefar.
Jeg ante ikke at det var han som solgte dukken til slektningen deres.
Det kan forklare forbannelsen.
Raja-dukken fikk oss med hit så han kunne opptre igjen.
Så han kunne fortsette tradisjonen.
For å heve forbannelsen, må vi nok holde teateret åpent.
Det var det Mala Ramji ønsket. Jeg er egoistisk som går ifra det.
Greit, Mala Ramji. Jeg skal holde teateret åpent. La gutten få gå.
- Mamma! - Det går bra. Det er bare en forestilling.
Jeg forstår det ikke. Jeg sa jeg kan holde teateret åpent.
Det må finnes en måte å gjøre dukken fornøyd. Hva mer vet du om Mala Ramji?
Bare at han var en stor dukkefører som elsket dukketeater.
Han virker ikke som en som forbanner noen. Dette gir ikke mening.
Vent litt. Det står at Mala Ramji velsignet dukken med sitt talent.
Viraj følte det i snorene.
Han avviste velsignelsen ved å selge dukken til Cornelius.
Så hang dukken i fløyen i mange år uten at den ble brukt.
Mala Ramjis kjærlighet til dukketeater kom seg ingen vei.
Dermed har velsignelsen blitt til en forbannelse.
Jeg forstår det ikke. Mala Ramji ville at familien skulle elske det også.
Jeg prøver å akseptere det, men dukken hører ikke på meg.
Da får vi overtale den. Dukke, dette er over nå.
- Heia, mamma! - Det er bedre enn tv.
Vær forsiktig.
Det var ikke snilt.
- Gå tilbake, Muskaan. - Hvorfor er du så bekymret, mamma?
Det er bare en forestilling.
Det var verdens beste forestilling.
Du ønsker ikke å bli dukkefører, mamma, men det gjør jeg.
Jeg er fri. Jeg kan snakke igjen.
Synd. Jeg likte stillheten.
Jeg bare tuller. Velkommen tilbake, Horus.
Den kontrollerer ikke henne. Hvorfor ikke?
- Jeg tror Muskaan har hevet forbannelsen. - Fordi hun liker dukketeater.
- Hun vil fortsette tradisjonen. - Det handlet ikke om teateret.
Mala Ramji ville ikke tvinge noen til å følge i hans fotspor.
Det var ikke meningen, men jeg ble tvunget inn i det.
Kan vi ta med oss dukken til byen når vi flytter? Jeg vil også bli dukkefører.
Selvfølgelig, beti. Men nå er det på tide å legge seg.
Takk for at dere tok den med hjem. Beklager alt trøbbelet.
Det var ikke din skyld. Familiegreier kan være vanskelig.
Sant nok. Vi har alle en familiearv vi må forsone oss med.
- Og nye vi må skape. - Ja, det er helt sant.
Jeg må finne ut hva som skjer med meg. Om det er bittene i busken som gjør det...
Jeg gir meg ikke før jeg vet det.
Jeg er så lei for at det skjer hele tiden. Det er grusomt.
Jeg vet det, Alex. Vi er alle bare så bekymret for deg.
Jeg også.
Må holde vakt.
Må bare hvile øynene litt.
Tekst: Tina Shortland