- Lette du etter den? - Perfekt.
Absolutt, Georgia. Med en gang.
Du er smart, Alex. Du finner ut av det.
Etter nøye studier av busken, ser vi nå på oss selv som eksperter.
Vi foretok undersøkelser av den mens dere var i India.
Busken er tygd, gnagd eller spist på 37 steder.
Trettisju? Det var mange steder.
- Ja, Tyggeren har hatt det travelt. - Tyggeren. Bra navn.
Det er et talent jeg har.
Vi må se om det finnes et mønster i Tyggerens... tygging.
- Jeg ligger et skritt foran deg. - Jeg ser absolutt ikke noe mønster.
Men om vi forstår hvor den har vært, kan vi lage en teori om hvor den skal.
Ja, helt enig. Derfor har jeg laget en plan.
Larry, nei. Vi bestemte oss for å...
- Inuittjegerens briller. - De passer fint til de nye skoene mine.
De er sikkert forbannet.
Å, ja da. En inuittjeger lagde dem for å fange dyr han hadde sporet.
Du tar dem på og sier hva du vil fange.
Brillene viser deg sporene til enhver levende sjel
som har gått gjennom et sted den siste uken.
Finn ut hvilke spor som tilhører byttet og følg dem...
Og Tyggeren er i cella.
Cornelius' dagbøker sier at brillene bare kommer av når byttet er fanget.
Er forbannelsen at man finner det man leter etter? Ikke ille.
Nei, forbannelsen er at jo lenger du bruker dem,
desto mer ubøyelig blir du og mister all fornuft.
- En ensporet jakt kan gjøre en person gal. - Ja, det høres ille ut.
Nettopp. Derfor kan brillene bare brukes én gang,
- og kun i ren desperasjon. - Et øyeblikk som nå.
Foreslår du at vi aktiverer og bruker en forbannet gjenstand med vilje?
Vel, når du sier det slik...
Jeg sier meg enig med Sky. Det er for risikabelt.
De stoler aldri på meg.
Så mistet jeg bevisstheten på museet. Istanbul...
Det var en lang periode.
- Pappa. - Russ?
Jeg stoler ikke lenger på deg, pappa.
Er Russ her nede, Hank?
Jeg hørte...
Pappa... Løgnene dine har merket meg for livet.
Du hørte vel det?
Jeg forstår ikke. Kanskje...
Hadde jeg visst at Vanderhouven var forbannet, ville jeg ikke giftet meg.
- Nei, Sky. - Er alt i orden, Alex?
- Hvor er ungene? - Oppe. Hvordan det?
- Jeg hørte dem i fløyen. - Så rart. Hva sa de?
Russ sa han ikke stolte på meg. Pandora sa at jeg hadde løyet.
Ingen av dem ville sagt noe slikt, Alex.
- Jeg hørte din stemme også. - Og hva sa jeg?
At du ikke ville giftet deg om du visste om forbannelsen.
Det er hundre prosent feil. Det lover jeg deg.
Lurer på om stemmene har med tap av bevisstheten å gjøre eller rosebusken.
Men det var så virkelig.
Eller enda en gjenstand er aktivert. Det kan det være.
Jeg vet ikke. Det er så merkelig ikke å kunne stole på sitt eget sinn.
Bli her litt. Si om du hører noe mer. Ok?
Hvem er der?
Larry, din ignoramus. Lærer du aldri av dine feil?
Hva sa du?
Får du deg en latter på min bekostning?
Beklager, men jeg vet ikke helt hva du snakker om.
Vet ikke helt?
Jeg lovet aldri å lyve til deg igjen, Sky. Hvorfor stoler du ikke på meg?
- Jeg stoler på deg. - Hva?
Snakket du til meg?
Nei... Det var det som skjedde med meg. Hva hørte du?
Du sa jeg ikke stolte på deg, men det gjør jeg selvfølgelig.
Til du lyver igjen.
- Vi bør se til ungene. - Jeg går til fløyen med begrenset adgang.
Det må være en forbannelse om du hører stemmene.
Du skulle ikke begynt å jobbe igjen, mamma.
- Du beskyttet oss ikke mot terningen. - Pandora, jeg mente da aldri å...
Eller dukken. Du kommer til kort. Er jobben virkelig verdt det?
Russ... Vent litt. Det er ikke virkelig. Ikke sant?
Pandora, jeg liker ikke å ha deg på museet.
- Du er irriterende. - Mamma?
- Hvor er broren din? - Finn ham selv, siden jeg er irriterende.
Nei. Vent.
- Du blir aldri så smart som Russ. - Jeg er like smart som Russ!
- Selvfølgelig. - Hvorfor sier du det motsatte?
Jeg sa ingenting. Du hører visst også stemmer.
Pandora, jeg er mye nærmere mine andre venner enn deg.
Devi?
Vennskapet vårt blir aldri som før.
- Jeg hører ikke på deg. - Du er en skuffelse, Pandora.
Du er irriterende, Pandora.
Ikke avvis meg, Pandora!
Du brukte lang tid på å redde meg fra det store intet.
- Hvordan kan du mistenke faren din? - Jeg er bare nysgjerrig av meg.
Hører du også stemmer?
- Du stiller for mange spørsmål. - Ikke hør på dem.
Hvordan kan jeg stenge dem ute?
- Hvor er Pandora? - Jeg trodde hun kom hit.
- Jeg vil ikke snakke med deg. - Nå sårer du meg, Pandora.
Hun er ikke her. Ikke hør på stemmene.
Jeg vet ikke hva som er virkelig og ikke.
Jeg vet hvor jeg skal finne henne.
Du kjenner meg ikke godt, pappa.
Gi deg, Pan. Kom igjen.
- Hun er ikke her. - Hvor kommer stemmene fra?
De blir sterkere. De kommer fra den retningen.
Du er ikke så modig som jeg er.
Men jeg er modig.
Jeg skal vise hvor modig jeg er.
Inntrenger! Inntrenger!
Hva?
Denne kalebassen hører hjemme i Sør-Amerika-fløyen. Hva gjør den her?
Det er en ventil som er koblet til husets luftesystem.
Den som satte kalebassen der ville at hviskingen skulle spre seg til ørene våre.
Vi må få kalebassen ut derfra. Jeg har en ny fjernkontroll til RGB.
- Hva er det som skjer? - Vi trenger ikke deg, Pandora.
Jeg redder dagen med min store, perfekte hjerne.
Vær så snill. Jeg kan også redde dagen.
Spionerte han på oss?
Vi må finne Cornelius' notater om gjenstanden.
Jeg kan hjelpe deg.
Takk. Se på oss. Forskerteamet er sammen igjen.
Jeg føler meg ikke nær deg.
- Jeg så en spion ute. - Må være ham jeg så.
Som jeg sa før, jeg lurer på om han har noe med alt dette å gjøre.
Det er ikke tilfeldig.
Du klarer ikke å beskytte fløyen med begrenset adgang.
Jeg vet det. Jeg skal skjerpe meg.
Jeg sa ikke noe. Fokuser. Det er ikke virkelig.
Han hadde på seg svarte klær og så inn med kikkert.
- Så du ham godt? - Ja. Han sto i busken ved fortauet.
Det var der jeg så ham.
Jeg har sett så mye fælt i år. For mye fælt.
Jeg må beskytte dere bedre.
"Den peruanske kalebass." Det... Hva? Den siden er revet ut.
Noen har brutt seg inn, og de vil ikke at vi skal heve denne forbannelsen.
Han var gammel. Kanskje 40.
Det er da ikke gammelt. Men det er ikke poenget.
Poenget er at det må være inntrengeren vår.
Det må være han som tok RGBs fjernkontroll,
angrep Russ med dukken og rev i stykker Cornys dagbok.
- Han er som en superskurk. - Men hvordan visste han det?
Russ har rett. Det er ikke kjent informasjon.
Superskurker vet alt.
Hjelp meg, mamma. Mamma?
Noen følger med oss, mamma.
- Familien vår er i fare, igjen. - Du må redde oss, Sky.
Ingen tuller med min familie.
Briller, jeg vil fange inntrengeren. Vis meg hvem som har vært her.
Sky?
Ta deg av kartet, Larry. Vi må spore en inntrenger.
Mamma er ikke oppe.
Kanskje hun gjemmer seg fordi jeg er irriterende. Hun og Russ synes det.
Det er kalebassen som hvisker.
Hvordan visste den at den skulle si det? Den kan ikke bare finne på noe.
- Vanderhouven, vi har en situasjon. - Vi har alt en situasjon.
Stemmer. Men dette er en ny en. Bli med meg.
Mamma?
Pandora er rød. Russ er lilla. Alex er oransje.
Hvorfor tok du på deg dem?
Hun tok på seg oppdraget. Jeg klandrer henne ikke.
Hev kalebassens forbannelse. Jeg tar meg av inntrengeren.
Kom, Larry. Vi må finne det blå båndet.
Vi har vært med på mye, men vi har aldri måttet heve to forbannelser samtidig.
Du hørte henne. Hun tar seg av den ene. Vi må ta oss av kalebassen.
Hva vet vi om den?
Hviskingen får oss til å høre de vi er glad i si slemme ting.
Ting som ikke er sant, håper jeg.
- Noe av det kan kanskje være litt sant. - Hva om vi ignorerer det?
Jeg prøvde det. Det ble nifst.
Det er to bånd igjen.
Jeg vet ikke hvem svart er. Det båndet er brutt.
Her er blå igjen.
Det er noe bak gitteret.
Er det blå båndet en flaggermus?
Nei, det er ikke inntrengeren. Flaggermusen er grønn.
Sky!
Er alle like hele?
Sky veltet noen kasser da hun klatret på rosen. Tror ikke hun merket det.
Ser ikke sånn ut.
Pappa... På grunn av deg vil vi aldri få det bra igjen.
Det blå båndet er over hele rosebusken. Det er Tyggeren.
- Han kom inn gjennom røret i Alex' kontor. - Hvordan kom han seg dit?
Det vil jeg finne svaret på.
Hvem er det svarte båndet? Og hvorfor er båndet brutt?
Aner ikke.
Hun har hatt på brillene for lenge. Hun blir gal.
- Hun må ikke skade seg selv. - Eller andre.
Hjelpe mamma, og så heve kalebass-forbannelsen.
En helt normal dag hos Vanderhouven.
De kom herfra.
- Buskene må virkelig ha irritert mamma. - Dette er en dårlig idé.
Det svarte båndet må ha sluppet ut Tyggeren her.
Dette røret fører til fløyen med begrenset adgang.
Det svarte båndet må være mannen jeg så fra vinduet.
- Han har vært over hele hagen. - Hvis det svarte båndet er mannen,
hvorfor stopper sporene ved vår eiendom? Hvordan kommer han inn?
Russ, du tror du er så smart. Du hører aldri på andre.
Jeg hører på andre.
Å, beklager. Hva sa du?
Kanskje han fremdeles er her. Derfor ser vi ikke at han kommer og går.
Hvordan er det mulig?
Sky!
Det svarte båndet kom hit.
Det er terningene som manglet fra spillene.
Og RGBs fjernkontroll.
Og sidene om kalebassen fra dagboken.
Du har funnet det svarte båndets gjemmested, mamma.
Har deg!
Jeg har inntrengeren.
Skapningen som gnagde på busken. Du har fanget den.
- Oi. Er det Tyggeren? - Tyggeren var det blå båndet.
Det svarte båndet er der ute fremdeles. Vi må bruke brillene igjen.
De kan bare bli brukt én gang.
Beklager at du ikke fikk bruke dem, Larry. Jeg vet du gjerne ville.
Det går bra, Sky. Du fanget en inntrenger.
Vi vet mer om hvordan vi hever den forbannelsen.
"Den peruanske kalebass ble laget av en håndverker
og gitt som gave til et rivaliserende kongerike. Men gaven var forbannet.
Den gjorde så folk hørte sin dypeste usikkerhet sagt høyt
av dem de elsket mest, noe som skapte mistro.
Det gjorde kongeriket svakt, og rivalen kunne erobre det."
Klassisk. De brukte kalebassen som en trojansk hest. Splitt og hersk.
Jeg visste at stemmene ikke var ekte, men de var vanskelig å ignorere.
Alex, det er noe råttent i deg, og det vet du. Du setter oss alle i fare.
Nå holder det! Jeg vil aldri gjøre noe for å skade familien min!
Hjernen min har vært litt ustø, men kalebassen kjenner ikke hjertet mitt.
Jeg er glad i dere alle. Den følelsen er jeg hundre prosent sikker på.
Vi er glad i deg også.
Av og til gir jeg stemmene med tvil mer makt enn de fortjener.
- Selv uten en forbannelse. - Ja, de er bare tanker.
Hvis vi tar dem alvorlig, vinner forbannelsen. Så hva om...
Jeg er glad i dere raringer for evig og alltid.
Ta den, øreinntrengere!
Jeg pleier ikke å vise så mye følelser, men jeg er også glad i alle her.
Hvesingen blir mykere.
Kan vi heve forbannelsen ved å overmanne tvilen med sannhet?
Ja. Og jeg vet hvordan.
Skriv ned hva du føler, så bruker vi den sannheten til å stoppe hviskingen.
- Jeg er smart på min måte. - Det er noe med pappa.
Jeg føler det, men jeg tror også at pappa er glad i oss.
Jeg skal høre på hjertet mitt, la tvilen komme ham til gode.
Jeg elsker jobben min, men jeg elsker også familien min.
Jeg gjør hva jeg kan for å beskytte dem.
Jeg har gjort feil, men jeg vil rette opp mine forfedres feil.
- Denne gjengen er ok. - Det er fint å ha familie.
- Det fungerte. - Hva skrev du? Var det om meg?
- Det får du aldri vite. - Du er så irriterende.
Da er alt klart. Jeg drar i morgen.
Jeg skal returnere kalebassen til museet i Lima.
Jeg hørte fra vennen din i Alaska om brillene.
Skulle ønske vi kunne bli med.
Jeg holder kontakten. Og jeg har Margie med meg.
Hun hjelper meg om jeg mister bevisstheten. Jeg må pakke.
Tekst: Tina Shortland