Ти це шукав?
Ідеально.
Авжеж, Джорджіє. Негайно все зроблю.
Давай, Алексе. Ти розумний. І розберешся з цим.
ПРОКЛЯТТЯ!
ІНУЇТСЬКІ ОКУЛЯРИ Й ПЕРУАНСЬКИЙ ГАРБУЗ
Детально вивчивши влітку червоні шипи,
ми тепер вважаємо себе фахівцями з шипшини.
Поки ви були в Індії, ми зробили ще одне дослідження.
Тридцять сім ділянок шипшини пожовані, погризені чи з'їдені.
Тридцять сім? Ого. Багатенько.
Ага. Той жерун добре попоїв.
Жерун? Прикольна назва.
Дякую. Це мій талант.
Треба глянути, чи є закономірність у жерунському пожиранні.
Я тебе випередив, малий.
Щось я не бачу ніякої закономірності.
Твоя правда. Та побачивши, де жерун уже пожер шипшину,
зможемо припустити, де він буде далі.
Ти прочитав мої думки. Такий мій план.
Ні, Ларрі. Ми ж вирішили не...
Окуляри інуїтів-мисливців.
Вони пасують до моїх нових кросівок.
Але, мабуть, вони теж про́кляті.
Ще б пак. Окуляри зробив інуїтський мисливець,
щоб ловити тварин, яких він вистежував.
Правильно. Надіваєш окуляри й кажеш, кого хочеш піймати.
І вони показують сліди будь-якої живої істоти,
яка проходила неподалік за минулий тиждень.
Обираєш сліди, що належать твоїй здобичі, і йдеш по них.
Жерун у капкані.
У записах Корнеліуса написано, що окуляри знімаються
тільки коли їх власник піймає намічену ціль.
То прокляття в тому, щоб знайти того, кого шукаєш? Непогано.
Ні, прокляття таке: що довше носиш окуляри,
то безжалісніший стаєш і втрачаєш здоровий глузд.
Цілеспрямована гонитва може звести людину з розуму.
Тоді це погано.
Так і є. Тому окуляри можна надіти лише раз,
у мить щирого розпачу.
Як-от тепер.
Пропонуєш навмисно активувати й використати про́клятий артефакт?
Коли ти кажеш це так...
Ларрі, тут я погоджуся зі Скай. Це дуже ризиковано.
Мені ніколи нічого не довіряють.
Потім я відключився в музеї. У Стамбулі.
Тоді я відключився надовго.
Тату.
Расс?
Тату, я більше в тебе не вірю.
Генку, Расс тут?
Клянуся, я чув...
- Тату, твоя брехня мене скалічила. - Пандора?
Ти ж це чув?
Не розумію. Може...
Алексе, якби я знала, що Вандерговени про́кляті,
то ніколи б за тебе не вийшла.
Ні, Скай.
Ти в порядку, Алексе?
Де діти?
Нагорі. А що?
Я чув їхні голоси в закритому крилі.
Дивно. І що вони казали?
Расс сказав, що в мене не вірить, а Пандора – що моя брехня її скалічила.
Алексе, мені важко уявити, щоб вони таке сказали.
Я чув і твій голос.
І що ж я сказала?
Що ніколи б за мене не вийшла, якби знала про сімейне прокляття.
Це чистісінька брехня. Клянуся.
Цікаво, а ці голоси пов'язані з твоїми відключками
чи з погризеною шипшиною?
Голоси були наче справжні.
Або ожив новий артефакт. Це може бути воно.
Не знаю.
Таке дивне відчуття — не довіряти власному розуму.
Посидь зі мною. Скажи, якщо знов щось почуєш, добре?
Хто там?
Ларрі, ти ж невіглас.
Чому ти не вчишся на власних помилках?
Що ти сказав?
Насміхаєшся з мене?
Вибач. Мені трохи неясно, про що ти, друже.
Неясно?
Скай, я поклявся більше тобі не брехати.
Чому ти мені не віриш?
- Але я тобі вірю. - Що?
Ти щось мені сказав?
Я не... Чекай, так само було й зі мною. Що ти чула?
Ти сказав, що я тобі не вірю, але я вірю. Авжеж, вірю.
Поки знов не збрешеш.
Треба подивитися, як діти.
Ти йди до дітей, а я сходжу в закрите крило.
Якщо ти теж чуєш голоси, то це прокляття.
Мамо, якби ж ти не виходила на роботу.
Тебе не було, щоб захистити нас від кубика.
Пандоро, я зроду не хотіла...
І від маріонетки. Мамо, ти нас підводиш. Хіба та робота цього варта?
Рассе...
Стоп, це не насправді. Чи як?
Пандоро, я не хочу, щоб ти приходила в музей.
Ти мене дратуєш.
Мама?
Де брат, Пандоро?
Сама шукай, я ж тебе дратую.
Ні. Чекай, Пандоро.
Расс розумніший за тебе.
Я теж розумна, як Расс!
Авжеж, доню.
То чому ти сказала, що це не так?
Я нічого не казала.
Певно, ти теж чуєш голоси.
Пандоро, я значно ближча з іншими подругами, ніж з тобою.
Деві?
Пандоро, наша дружба вже ніколи не буде така, як була.
Я тебе не слухаю.
Пандоро, ти ходяче розчарування.
Ти дратуєш, Пандоро.
Не смій мене ігнорувати, Пандоро!
Скай, щось ти дуже довго витягала мене з порожнечі.
Рассе, як ти можеш підозрювати тата?
Просто я від природи допитливий.
Ти теж чуєш голоси?
- Рассе, ти забагато питаєш. - Спробуй їх не слухати.
Як? Я не можу їх заглушити.
А де Пандора?
Я думала, вона пішла сюди.
Мамо, я не хочу з тобою розмовляти.
Пандоро, це вже занадто.
Її тут нема. Намагайся не слухати голоси.
Я вже не доберу, що реально, а що – ні.
Я її знайду. Я знаю всі її схованки.
Тату, ти знаєш мене не так добре, як думаєш.
Пандоро. Перестань.
Вона не тут, Алексе.
Звідки ці голоси?
Вони стають дедалі голосніші й лунають звідти.
Стенлі, ти не такий хоробрий, як я.
Я хоробрий.
Я покажу тобі, який я хоробрий.
Чужий!
Що...
Чого він тут? Це пляшковий гарбуз з південноамериканського крила.
Цей вентиляційний отвір з'єднаний з вентиляцією всього будинку.
Той, хто поклав туди гарбуз, хотів, щоб шепіт розійшовся по будинку
і дійшов до наших вух.
Дістаньмо звідти гарбуз.
На щастя, я створив для РПА новий пульт.
Ой. Що тут діється?
Пандоро, ти нам не потрібна.
Я завжди нас рятую завдяки своєму розуму й кмітливості.
Та ну, я теж нас рятую.
Той тип за нами шпигував?
Треба знайти записи Корнеліуса про цей гарбуз.
Я тобі поможу, тату.
Дякую, синку. Ти ба, наша дослідницька команда знов у строю.
Тату, між нами ніби прірва.
Я бачила надворі шпигуна.
Мабуть, це той самий тип, якого бачив я.
Як я вже казав,
цікаво, чи він пов'язаний з тим, що тут діється.
Навряд чи це просто збіг.
Стенлі, ти неспроможний захистити закрите крило.
Сам знаю. Я старатимуся дужче.
Я нічого не казав. Отямся вже. Голоси несправжні.
Він був весь у чорному й дивився у наше вікно в бінокль.
Ти його роздивилася?
Та наче. Він ховався в кущах біля тротуару.
Я теж його там бачив.
Мамо, я за цей рік бачила стільки жахливого. Забагато.
Я повинна краще тебе оберігати.
«Перуанський гарбуз». Це... Що?
Сторінку вирвали.
Хтось прокрався в будинок
і не хоче, щоб ми дізналися, як зняти це прокляття.
Він був старий. Під 40 років.
Сорок – це ще не старий. Та суть не в цьому.
А в тому, що, вочевидь, він прокрався в будинок.
Мабуть, він і вкрав пульт від РПА,
нацькував на Расса маріонетку й вирвав сторінку з нотатника.
Він суперлиходій.
А як він здогадався все це зробити?
Расс має рацію. Про прокляття ж знаємо лише ми.
Суперлиходії знають усе на світі. Кажу вам.
Підтримай мене, мамо.
Мамо.
Мамо, за нами хтось стежить.
Наша сім'я знов у небезпеці!
Ти повинна нас урятувати, Скай.
Ніхто не сміє зачіпати мою сім'ю.
Окуляри, я хочу піймати того, хто вдерся в мій будинок.
Покажіть мені, хто тут був.
Скай?
Малюй мапу, Ларрі. Вистежимо непроханого гостя.
Я подивився нагорі. Мами там нема.
Може, вона ховається, бо я її дратую?
Вони з Рассом так думають.
Це тобі нашепотів гарбуз.
Як голоси знали, що шепотіти? Навряд чи вони це просто видумали.
Вандерговени, у нас біда.
У нас і так біда.
Так. Але це нова біда. За мною.
Мамо.
Пандора червона. Расс фіолетовий. А Алекс оранжевий.
Нащо ти наділа окуляри, Скай?
Вона прийняла виклик. І я її не виню.
Ви знімайте прокляття гарбуза. А я вишукую лиходія.
Ходімо, Ларрі. Треба відстежити синю стрічку.
У нас були важкі часи, але нам ще не доводилося знімати два прокляття.
Ви чули маму. Вона вишукує лиходія, а ми займімося гарбузом.
Що ми про нього знаємо?
Він нашіптує нам голосами рідних різні образливі речі.
Надіюся, вони неправдиві.
Деякі, може, й правдиві.
А якщо не звертати на них уваги?
Я намагалася. І мені стало страшно.
Лишилося перевірити ще дві стрічки.
Не знайду, чия чорна стрічка. Вона уривається.
Знов синя.
За ґратами щось є.
Синя стрічка – то кажан?
Ні. Це не лиходій. Кажан – зелений.
Скай!
Що сталося? Усі цілі?
Скай вилазила на шипшину й збила кілька ящиків,
та навряд чи вона помітила.
І справді.
Тату, через тебе нам більше не жити нормальним життям.
Пожована шипшина вся в синій стрічці. Це і є наш жерун.
Він проліз по трубі в Алексів кабінет.
А як він проник у трубу?
Це я й збираюся з'ясувати.
А хто чорна стрічка? І чому вона уривається?
Гадки не маю.
Вона вже довго в окулярах і починає втрачати здоровий глузд.
Простежмо, щоб не поранила себе.
Чи когось іншого.
Зробимо. Поможемо мамі, а потім знімемо прокляття з гарбуза.
Звичайний день у будинку Вандерговенів.
Вони прийшли звідси.
Ті кущі розлютили маму не на жарт.
Дарма вона так.
Чорна стрічка повела жеруна сюди.
Труба веде в закрите крило.
Певно, чорна стрічка – це тип, якого я бачила з вікна.
Вона по всьому дворі.
Якщо чорна стрічка – це тип, якого ти бачила,
чому слід біля будинку уривається? Як він заходить і виходить?
Рассе, ти думаєш, ти такий розумний. Ніколи нікого не слухаєш.
Я слухаю інших.
Вибач. Що ти казала?
Може, він і досі тут? Тому й не видно, як він заходить і виходить.
Як це можливо?
Скай!
Чорна стрічка привела сюди.
Це ж зниклі кубики з наших настільних ігор.
І пульт від РПА.
І сторінки про перуанський гарбуз з нотатника.
Мамо, ти знайшла таємну схованку «чорної стрічки».
Попався!
Я спіймала лиходія.
Ти піймала комаху, яка гризла шипшину.
Ого. Ось він який, наш жерун.
Жерун був синьою стрічкою.
А «чорна стрічка» ще в будинку. Треба знов надіти окуляри.
Не можна. Їх можна надіти лише раз, забула?
Ларрі, пробач, що не дала тобі їх надіти. Ти ж так цього хотів.
Не страшно, Скай. Ти ж піймала комаху.
І ми нарешті знаємо, як зняти прокляття з гарбуза.
«Перуанський гарбуз був зроблений стародавнім майстром
і подарований ворожому королівству.
Але подарунок прокляли.
Він нашіптував людям їхні найбільші страхи
голосами їхніх рідних і сіяв між ними недовіру.
Це послабило королівство, й вороги його зрештою завоювали».
Класика.
Сильніше королівство використовувало гарбуз як троянського коня,
сіяло розбрат і завойовувало ворогів.
Я знала, що голоси несправжні. Але на них не так просто не зважати.
Алексе, в тобі щось гниє, і ти це знаєш.
Ти всіх нас наражаєш на небезпеку.
Ану перестань! Я не зробив би лихого своїм рідним!
Розум мене останнім часом підводить,
але гарбуз не знає, що в мене на серці.
Я всіх вас люблю. Це єдине, в чому я впевнений на всі сто.
Ми теж тебе любимо.
Іноді я прислухаюся до сумнівних голосів у голові більше,
ніж вони заслуговують.
Навіть без прокляття.
Це ж просто думки, правда?
Якщо сприймати їх серйозно, прокляття переможе.
Тому як вам таке?
Я люблю вас, моя дивна сімейко. Навіки-віків.
Як вам таке, шептуни?
Я не любитель проявляти почуття, але я теж вас усіх люблю.
Шепотіння слабшає.
Може, так і можна зняти прокляття. Перемогти сумніви правдою.
Так. І я придумала як.
Напишіть ваші справжні почуття,
і цією правдою ми змусимо шепотіння замовкнути.
Я розумна по-своєму.
З татом щось не так.
Я це нутром чую, але вірю, що тато нас любить.
Тому я хоч раз прислухаюся до серця. І віритиму в краще.
Я люблю свою роботу. А ще всім серцем люблю свою сім'ю
і зроблю все можливе, щоб її захистити.
Я наламав дров,
але хочу вберегти свою сім'ю й виправити лихі вчинки моїх предків.
Ця сімейка непогана.
Приємно мати сім'ю.
Подіяло.
А що ти написав? Щось про мене?
Ти ніколи не взнаєш.
Ти так дратуєш.
Усе готово. Вранці я вилітаю
на зустріч у музеї в Лімі, щоб повернути гарбуз.
А ще твій друг з Аляски відповів мені про окуляри.
Хотіла б я полетіти з тобою.
Я буду на зв'язку. І зі мною буде Марджі.
Якщо я відключуся, вона про мене подбає. Піду збиратися.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова