Не, пак ли? Колко време съм бил в несвяст този път?
Скай? Деца, вкъщи ли сте?
Май пак съм припаднал. Ама какво...
Какво става?
Пази си силите. Сега аз командвам.
Корнилиъс?
Не се тревожи, Александър, много скоро ще бъдеш заличен.
ТРОНЪТ НА САРГОН
Корнилиъс е оцелял в празното пространство и се е лепнал за татко.
Влязъл е в тялото му. - Значи наистина е обладан.
Злодеят е бил Корнилиъс, а не той.
Да отидем в музея и да спрем Корнилиъс, за да не загубим пак баща ви.
Ханк, ще пазиш ли тук, докато ни няма?
И аз ще му помагам. Признавам, опасностите ми допадат.
Затова сме приятелки.
За обсебването разбирам,
но защо са му на Корнилиъс глинени плочки и стар стол?
Легендата разказва, че в Древен Вавилон властвал крал Саргон Стари,
който търсел начини да избегне смъртта.
Затова заповядал на дворцовия алхимик да му осигури вечен живот.
Алхимикът създал трон, който можел да изтръгне душата
и да я пренесе в тялото на друг човек.
Така Саргон напуснал стареещата си плът и обсебил млад и здрав човек.
Корнилиъс иска да направи същото с татко!
Какво станало със Саргон?
Вече не се страхувал от смъртта и обезумял за власт.
Започнал безсмислени войни.
Алхимикът съжалил, че му е помогнал.
Знаел, че Саргон никога вече не бива да заграбва чуждо тяло,
затова счупил с вълшебния си жезъл
клинописната плочка, която давала силата на трона,
и разпръснал парчетата из далечни земи,
за да не може никой вече да го използва.
Но татко, така де, Корнилиъс ги е събрал.
Пак ще строшим плочката и готово.
Тя е омагьосана, не можеш да я строшиш току-така.
Нужно е нещо, което да надделее над могъщата магия.
Жезълът на алхимика. Къде ще го намерим?
За наш късмет се намира в склада на музея "Пакстън".
Събуди се, робе мой, и ме пусни да вляза.
Алекс, как влезе?
Какво правиш? Не!
Какво правя?
Не е твоя работа!
Ако е в главата ми...
Контролираш тялото ми, но все още владея ума си.
Отрязан си от физическия свят.
Скоро и вътрешният ти мир ще се изгуби.
Вече няма да те има.
Ще видим.
Защо го правиш? - Искаш ли нещо, трябва да го сграбчиш.
Действа!
Стражи, пазете ме по време на прехвърлянето.
Унищожете всеки, който се опита да се намеси.
Какво е това?
Страх ли те е от мен, Корнилиъс?
Затова ли разчиташ на стражи?
Тронът осигурява нужната защита,
за да предотврати прекъсване на процеса.
Какво ще правиш с мен?
В това тяло има място само за един от нас.
Преминеш ли през Портата на Саргон, ще престанеш да съществуваш.
А аз ще те обсебя завинаги.
Това моторът на Марджи ли е?
Отключено е. Това не е добре.
До склада се слиза по тези стълби.
Знаете какво да правите. Ето картата ми за достъп.
Ще открием жезъла на алхимика, дори да загинем.
Последното не беше нужно.
Супер, още Вандерхувеновци.
Капарас? Много ти отива така. - Какво стана?
Баща ви нахълта.
Накара скарабея, който майка ви открадна, да прегризе кабелите на вратата.
Не съм откраднала скарабея.
Така е успял Корнилиъс.
Благодарение на Гризльото е отмъкнал клинописните плочки.
И е прекъснал камерите, затова никой не го е видял.
Какво ви има в това семейство? - Татко не е на себе си напоследък.
Ето, свободен си. А сега ни помогни да спрем Алекс, моля те.
Вървете, сега идвам.
Директор Сниткър, извънредна ситуация в музея.
Лошо, вече е започнал.
Да го спрем! - Чакай.
Не се отваря.
Поразмърда ли картата? Може да стане.
Естествено, че я размърдах. И това ми било ключ!
Как изобщо ще влезем?
Не бързай толкова, напаст такава.
Нямаме време да ловим буболечки. Трябва да влезем в склада.
Точно това е идеята.
Хитро!
Класика - използвай срещу врага собственото му оръжие.
Какво става?
Ще се бием със стражи от Древен Вавилон.
Сега ще стане опасно.
А, не! - Никаква полза няма от него.
Оставете го, имаме по-големи проблеми.
Не разбирам, как така си жив?
Смъртта не може да ме надхитри.
Оцелял си в празното пространство. - Повече от век търпях,
кроях планове и търсех начин да се измъкна.
Нужен ми беше само приемник.
Знаех си! Още като се върнах, усетих нещо странно.
Алекс?
Добре ли си? - Не.
Но нещо не се връзва. Няма как да си знаел за трона на Саргон.
Докато бях в онзи затвор, имах време да обмисля хиляди схеми.
Тронът на Саргон бе само една от тях,
но когато видях, че жена ти ще го изложи в музея "Пакстън",
мигом се възползвах.
Вие вървете, аз само ще видя нещо.
Ти си бил причината.
Не съм губел съзнание, а контрол над себе си.
Отначало не можех да те владея дълго,
защото трънът ми пречеше.
Наложи се да го отслабя.
Докато ти и трънът губехте сили, аз ставах все по-могъщ
и можех да те контролирам за все по-дълго.
След като установих къде са плочките,
чрез скарабея събуждах реликвите,
за да ме отведат до съответното място.
Индия.
От Истанбул ще наемем лодка.
Или за да отпратя всички и да се добера сам до плочката.
Макар че понякога се налагаше
да разигравам театър. - Ехото ми пречи.
Кой си ти? Какво направи с приятелите ми?
Но упоритото ти семейство все ми се пречкаше.
Затова се наложи да взема крути мерки.
Ръс? Чувствам се странно.
Дори приятелката ви ме спъна, когато откри скривалището ми в самолета.
Алекс, тук ли си? Алекс!
Здрасти, Марджи, как си?
Най-накрая успях да добия достатъчно мощ, за да те затворя задълго тук
и да сложа край на това изтощително начинание.
Признавам, че беше доста трудно да навържа всичко.
За щастие, обичам ребуси. - Свърши ли?
Да, а сега е твой ред.
Разминаване!
Откъде знаеше, че ще се разпаднат?
Не знаех, но вече разбрах.
Оставете приятелите ми на мира!
Марджи, точно навреме.
Едва успях. Алекс открадна мотора ми.
Добре че има тракер.
Къде е? Трябва да си поговоря с него.
Ето го там, но не е на себе си сега, обладан е.
Това обяснява доста неща.
Готови за втори рунд.
Не.
Обещах на близките си да бъда до тях.
Не давай обети, които не можеш да спазиш.
Дръжте го, глупаци!
Умът си е мой и няма да го дам лесно!
Ще видим кой - кого, Александър!
Не само ти можеш да се разпореждаш тук.
В твоя ум сме,
но аз построих Тайното крило.
Господар съм тук.
Няма да ме победиш. Движи ме по-голяма сила.
И каква е тя, ако смея да попитам?
Любовта към близките ми.
Но като се бориш с мен, излагаш семейството си на опасност.
Какво? - Не знаеше ли? Прекрасно.
Нека те осветля тогава.
Отзови ги! - Ще спрат, когато ти престанеш.
Добре, печелиш. Само обещай те да са в безопасност.
ВАВИЛОНСКИ ЖЕЗЪЛ
Ето го! Ела да ме повдигнеш.
Това ли е вълшебният жезъл? - Май да.
Да го качим горе и да спрем Корнилиъс.
Лари!
Не ме е страх от теб.
Да не мислиш, че като имаш копие и си направен от пясък,
можеш да командориш по-малките?
Не си познал!
Друже?
Паркур!
Браво на теб. - Добре е, когато усилията са си стрували.
Какво приземяване!
Бързо горе!
Стига вече! Победя един, изниква друг.
Само трябва да издържим още малко.
Не ти ли беше жал за пострадалите, докато трупаше реликви?
Защо да ми е жал? Трябваха ми, потърпевшите вече са мъртви.
Живи са в моето съзнание. И никак не са доволни.
Оставете на мен.
Време е да сложим край веднъж завинаги.
Корнилиъс напуска татко!
Ще повлека и теб.
Тялото няма да е за никого от двама ни.
Духът на Корнилиъс излиза!
Издърпай ме, иначе ще те завлека със себе си!
Дърпа татко!
Носим жезъла!
Страхотно, дайте ми го.
Проклятие!
Татко, ти ли си?
Загубих ума и дума от локума!
Да, татко е.
Джорджа, кога дойде?
Вярно е! Всички легенди за трона са истина.
Предполагам, че ще повикаш полиция.
И сигурно си искаш бръмбара.
Може би е най-добре да се оправим сами.
Едва ли някой друг ще ми повярва.
Сигурно е било яко да вилнееш из къщата.
Няма да лъжа, доста яко беше.
След като Корнилиъс вече го няма... - Дано е завинаги.
Ще продължим да връщаме реликви, нали?
Трябва да пренапишем семейната история.
Приемате ли и приятели? - Естествено, ако питаш мен.
Кога искате да върнем гривната?
Утре ще му мислим. Сега да се насладим на нормална вечеря.
Нормалното не е интересно.
Вие ще дойдете ли?
Не, голямо чистене ни чака долу.
За щастие, трънът се възстановява добре.
Благодарение на Ханк. Оказа се чудесен градинар.
Време е за криеница. - Стига, не сме ли вече големи за това?
Няма да ни намерите.
Знаем най-тайните скривалища.
Тръгвай да ги търсим, заедно.
Превод на субтитрите Боряна Богданова