O ne. Tik ne vėl.
Kiek laiko šįkart dingau?
Skaja?
Vaikai, jūs namie?
Regis, vėl netekau sąmonės ir... Kas per...
Kas čia vyksta?
Nesivargink. Dabar vadeles perimu aš.
Kornelijus?
Bet nesijaudink, Aleksandrai, greitai tavimi atsikratysiu.
SARGONO SOSTAS
Turbūt Kornelijus išgyveno tuštumoje
ir prikibo prie tėčio mudviem ištrūkus.
Taip jo dvasia įėjo į tėčio kūną.
Tai tėtis apsėstas.
Pagalius į ratus kaišiojo Kornelijus, o ne tėtis.
Turim nueit į muziejų ir sustabdyt Kornelijų.
Neprarasim jūsų tėvo antrąkart.
Henkai, pasergėsi sparną, kol mūsų nebus?
Aš padėsiu.
Tenka pripažint, man patinka šie pavojai.
Todėl ir esam draugės.
Suprantu, kodėl Kornelijus apsėdo tėtį,
bet kam jam kažkokios molinės plokštės ir sena kėdė?
Pasak legendos, senovės Babilone
gyveno galingas karalius Sargonas Senasis.
Jis bijojo mirties ir ieškojo būdų jos išvengti.
Todėl įsakė rūmų alchemikui sugalvoti, kaip pratęsti jo gyvenimą.
Alchemikas pagamino sostą, per kurį būtų galima
ištraukti žmogaus dvasią ir perkelti ją į kito asmens kūną.
Tad Sargonas paliko savo silpstantį kūną ir persikėlė į jaunesnį ir sveikesnį.
Kornelijus nori pasinaudoti sostu, kad perimtų tėčio kūną.
Kas nutiko tam Sargonui?
Nebijodamas mirties Sargonas pamišo dėl valdžios.
Ėmė kelti beprasmius karus.
Alchemikas gailėjos prisidėjęs prie Sargono tironijos.
Jis suprato, kad niekad nebegali leisti Sargonui apsikeisti kūnu.
Todėl alchemikas savo magiška lazda
sudaužė dantiraščio plokštę, kuri teikė sostui galios.
Ir paskleidė visas dalis po tolimiausius Žemės pakraščius,
kad niekas nebegalėtų pasinaudoti sostu.
Bet dabar tėtis... ne, Kornelijus pavogė tas dalis.
Tai tereikia vėl sudaužyt plokštę. Juokų darbas.
Ne juokų. Plokštė yra užburta. Paprastai jos nesudaužysi.
Reikia turėti ką nors, kas įveiktų tokią stiprią magiją.
Pavyzdžiui, alchemiko lazdą. Kur jos ieškoti?
Mūsų laimei, ji yra Pakstono muziejaus saugykloje.
Pabusk, manasis lazuritini pakalike, ir įleisk mane.
Aleksai? Kaip čia patekai?
Ką tu darai? Ne!
Ką aš darau?
Tai ne tavo rūpestis.
Jei viskas vyksta mano galvoje...
gal ir valdai mano kūną, bet aš vis dar gebu valdyti savo protą.
Stenkis kiek nori,
bet fizinis pasaulis tau uždarytas.
Greitai išnyks ir tavo vidinis pasaulis.
Tavęs nebeliks.
Dar pažiūrėsim.
Kodėl tai darai?
Nes kai ko nors nori gyvenime, turi tai pasiimti.
Jis veikia!
Sargybiniai, saugokite mane perkėlimo metu.
Sunaikinkit visus, kas bandys man sukliudyti.
Kas čia?
Bijai pats susikaut su manim, Kornelijau?
Nešvariems darbeliams reikia sargybinių?
Sostas pasirūpina reikalinga apsauga,
kad niekas nenutrauktų prasidėjusio proceso.
Ką ketini daryt su manim?
Šiame kūne vietos užtenka tik vienam iš mūsų.
Kai praeisi pro Sargono vartus, tu nebeegzistuosi.
O aš galutinai užvaldysiu kūną.
Ar čia Mardžės motociklas?
Durys atrakintos. Negerai.
Saugykla yra rūsyje nusileidus tais laiptais.
Nuorodas gavote. Mano pažymėjimas atrakins duris.
Mes surasim alchemiko lazdą, net jei teks mirti.
Tos paskutinės frazės nereikia.
Puiku. Dar daugiau Venderhuvenų.
Kaparazas?
- Gražiai čia sėdit. - Kas nutiko?
Atėjo jūsų tėtis.
Per jį jūsų mamos pavogtas skarabėjas nugriaužė laidus ir atrakino duris.
Aš nevogiau to skarabėjo.
Štai ką padarė Kornelijus.
Jis panaudojo Graužą, kad šis pragraužtų spynas nuo dantiraščių.
Ir stebėjimo kameras.
Todėl niekas jo nepamatė.
Kas negerai jūsų šeimai?
Pastaruoju metu tėtis nesavas.
Va, laisvas.
Žinau, kad daug prašau, bet padėkite sustabdyti Aleksą.
Jūs eikite. Aš tuoj.
Direktore Snitker, nepaprasta padėtis muziejuje.
O ne.
Jis jau pradėjo.
Pirmyn. Sustabdykim jį.
Pala!
Neveikia.
Ar pasukiojai? Geriau veiks, jei pasukiosi.
Aišku, kad pasukiojau,
bet pirmąkart matau tokį raktą.
Tai kaip mums ten patekt?
Kur susiruošei, parazite?
Ne laikas gaudyt vabalus, Lari.
Turim patekt į saugyklą.
Būtent tai ir padarysim.
Genialiai sugalvojai.
Tipinė jūreivio strategija. Panaudoti prieš priešą jo paties ginklą.
Kas čia dedasi?
Kausimės su antgamtiškais prakeiktais senovės Babilono sargybiniais.
Tuoj užvirs košė.
Ne, ačiū!
Netikėlis.
Pamiršk jį.
Turim didesnių problemų.
Aš nesuprantu. Kaip tu dar gyvas?
Aš per gudrus, kad mirčiau.
Išgyvenai tuštumoje.
Virš 100 metų tvėriau,
planavau savo pabėgimą, ieškojau išėjimo.
Man tereikėjo indo.
Taip ir žinojau, kad jutau kažką. Pajutau, kai tik grįžau.
Aleksai?
Tau viskas gerai?
Ne.
Niekaip nesuprantu.
Tu negalėjai žinoti apie Sargono sostą.
Būdamas tame kalėjime sukurpiau tūkstantį planų. Turėjau užtektinai laiko.
Sargono sostas - tik vienas iš planų.
Bet pamatęs, kad tavo žmona atgabena jį į Pakstono muziejų,
pasinaudojau proga.
PRARASTOJI BABILONO IMPERIJA
Judvi eikite. Aš turiu kai ką pažiūrėti.
Per tave man aptemdavo sąmonė.
Tai nebuvo sąmonės netekimas. Aš prarasdavau savo kūną.
Iš pradžių negalėdavau užvaldyti tavęs ilgam,
nes Erškėtis slopino mane.
Todėl turėjau jį susilpninti.
Taigi, taip tu silpnėjai, o aš stiprėjau
ir galėjau perimti vadeles ilgesniam laikui.
Kai tik sužinojau plokščių vietas,
pasinaudojau skarabėju, kad aktyvuočiau artefaktus.
Taip nukeliavau
į man reikiamas vietas.
Džaipuras, Indija.
Stambulas ideali vieta laivui išsinuomoti.
Ar atitraukdavau taviškius,
kad pats galėčiau pasiimt plokštes.
Nors kartais prireikdavo,
- sakykim, aktorinių sugebėjimų. - ...iš kur kalbat.
Kas tu? Ką padarei mano draugams?
Bet tavo užsispyrusi šeima, vis stodavo skersai kelio.
Prireikė kraštutinių priemonių,
- kad sustabdyčiau juos. - ...faktai sako apie tai?
Rasai? Keistai jaučiuosi.
Net tavo draugė lakūnė vos nesugadino visko,
kai surado mano slėptuvę savo lėktuve.
Aleksai? Tu čia?
Sveikutė, Mardže. Kaip gyvuoji?
Pagaliau pavyko sutelkti pakankamai jėgų, kad įkalinčiau tave tiek laiko,
kiek reikia, kad užbaigčiau šią varginančią kelionę.
Turiu pripažinti, buvo gan sunku išspręsti visus plano iššūkius,
bet, laimei, aš dievinu galvosūkius.
Ar jau baigei?
Taip. Ir dabar atėjo tavo eilė.
Prasilenkim!
Geras. Iš kur žinojai, kad jie sunyks?
Nežinojau, bet gera žinot dabar.
Neliesk mano draugų.
Mardže, tu pačiu laiku.
Aha, vos spėjau. Aleksas pavogė Mažių Rufusą.
Gerai, kad jis su sekikliu.
Na, tai kur jis? Duosiu jam velnių.
Ten, bet dabar jis nesavas. Apsėstas.
Dabar kai kas daug aiškiau.
O ne. Pasiruoškit antram raundui.
Ne.
Pažadėjau šeimai daugiau niekada jos nepalikti.
Nereikėtų žadėti to, ko negali ištesėti.
Nepaleiskit jo, žiopliai!
Tai vis dar mano mintys ir aš nepasiduosiu taip lengvai.
Teprasideda žaidimas, Aleksandrai.
Ne tu vienas gali panorėjęs keisti šią aplinką.
Gal mes tavo galvoje,
bet aš pastačiau Apribotąjį sparną.
Čia vadovauju aš.
Tu nenugalėsi manęs. Aš dėl kai ko stipresnis už tave.
Na tai pasakyk, kas gi tai?
Turiu žmonių, dėl kurių kovoju.
Bet kiekvieną sekundę, kai priešinies man, šeimai keli vis didesnį pavojų.
Ką?
Nežinojai? Kaip žavu.
Na, leisiu tau užmesti akį.
Liepk jiems liautis.
Jie liausis, tik kai tu liausies.
Gerai jau. Tavo viršus. Tik pažadėk, kad mano šeima nenukentės.
BABILONIEČIŲ LAZDA
Štai ji! Eikš, kilstelk mane.
Tas pagalys magiškas?
Atrodo.
Neškim ją viršun ir sustabdykim perkėlimą.
Lari!
Tu man nebaisus.
Galvoji, kad jau turi ietį ir esi pagamintas iš smėlio,
gali aiškint mums mažučiams?
Na, galvok iš naujo.
Drauguži?
Parkūras!
Geri judesiukai, draugeli.
Visai smagu, kai pastangos atsiperka.
Ir nusileidau puikiai.
Greičiau neškim ją viršun.
Kiek galima. Kai tik kurį nukaunu, jis vėl išdygsta.
Tikrai. Mums tereikia dar truputį atsilaikyti.
Ar tau nerūpi žmonės, kuriuos nuskriaudei
kaupdamas artefaktų kolekciją?
Kodėl turėtų? Aš norėjau jų daiktų, o tie žmonės jau mirę.
Mano akimis, jie nėra mirę ir nėra laimingi.
Dabar pats susitvarkysiu.
Metas visiems laikams panaikinti Kornelijaus prakeiksmą.
Ten Kornelijus. Jis palieka tėtį!
Jei krisiu aš, krisi ir tu.
Nė vienas negausim šio kūno.
Kornelijaus dvasia išlindo!
Iškelk mane, kitaip nusitempsiu tave su savim.
O ne! Jis tempia tėtį.
Pažiūrėkit, kas turi lazdą!
Nuostabu. Duokit ją.
Prakeikimas!
Tėti, ar čia tu?
Turkiškas saldainiukas, ar ne?
Taip, čia tėtis.
Džordžija, ar seniai atėjote?
Tai tiesa. Visos legendos apie šį sostą yra tiesa.
Turbūt pranešite valdžios institucijoms.
Ir turbūt norėsite atgauti šitą.
Turbūt geriausia sutvarkyti tai tarp mūsų.
Nemanau, kad kiti manimi patikėtų.
Turbūt buvo labai šaunu sukioti namą kaip riestainį.
Nemeluosiu, buvo visai šaunu.
Taigi, Kornelijaus pagaliau nebeliko...
Tikėkimės, šįkart visam laikui.
Vis tiek leisimės į keliones grąžinti artefaktų, taip?
Žinoma. Turime pakeisti šeimos palikimą.
Ar galės keliaut ir draugai?
Galės, jei mano žodis ką nors reiškia.
Kada norit skrist grąžint tos apyrankės?
Tai rytojaus problema. Dabar tenoriu normalios šeimos vakarienės.
Normalumas pervertintas.
Ar judu leisitės į šią kelionę?
Ne. Apačioje reikia daug tvarkytis.
Bet džiugu tai, kad Erškėtis gražiai atauga.
Viskas Henko dėka. Tas vyrukas gimęs būt sodininku.
Verčiau slėpkitės.
Ką tu, mama, ar mes tam ne per dideli?
Šįkart niekaip mūsų nerasit.
Dabar mes žinom geriausias slėptuves.
Eikim kartu surasti savo šeimos.
Išvertė Kristina Čeidaitė