Ak, nē. Ne jau atkal.
Cik ilgi es biju bez samaņas šoreiz?
Skaja?
Bērni, vai jūs esat mājās?
Šķiet, es atkal biju atslēdzies, un... Ko tas...
Kas notiek?
Pietaupi spēkus! Tagad noteicējs esmu es.
Kornēlijs?
Bet neuztraucies, Aleksandr! Jau pavisam drīz tu tiksi likvidēts.
SARGONA TRONIS
Kornēlijs būs tajā tukšumā izdzīvojis
un tad pieķēries tētim, kad mēs abi izbēgām.
Tā viņa gars nonāca tēta ķermenī.
Tātad tētis ir apsēsts.
Visas tās riebeklības darīja Kornēlijs, nevis viņš.
Mums jādodas uz muzeju un Kornēlijs jāaptur.
Mēs nezaudēsim jūsu tēvu atkal.
Henk, vai paliksi šeit un mūsu prombūtnes laikā apsargāsi spārnu?
Un es palīdzēšu.
Jāatzīst - man šīs bīstamās situācijas tīri labi patīk.
Jā, un tāpēc mēs esam draudzenes.
Es saprotu, kāpēc Kornēlijs ir pārņēmis tēti,
bet kam viņam vajag čupu māla plāksnīšu un vecu krēslu?
Leģenda vēsta, ka senajā Babilonijā
bijis varens valdnieks, vārdā Sargons Vecākais.
Viņš baidījās no nāves un meklēja veidus, kā to apmuļķot.
Tāpēc viņš galma alķīmiķim pavēlēja
izdomāt, kā viņš varētu dzīvot ilgāk par saviem gadiem.
Alķīmiķis uzbūvēja troni, kas izvelk viena cilvēka garu
un pārvieto cita cilvēka ķermenī.
Tā Sargons pameta savu mirstošo ķermeni un pārņēma kādu jaunāku un veselīgāku.
Kornēlijs plāno izmantot troni, lai izdarītu to pašu ar tēti.
Kas ar to Sargonu notika?
Nebaidīdamies no nāves, Sargons kļuva apsēsts ar varu.
Viņš sāka bezjēdzīgus karus.
Alķīmiķis nožēloja, ka veicinājis Sargona tirāniju.
Viņš zināja, ka vairs nedrīkst ļaut Sargonam mainīt ķermeni.
Tāpēc alķīmiķis ar savu burvju zizli
salauza ķīļrakstu plāksnīti, kas deva tronim spēku,
un nosūtīja katru gabaliņu uz kādu tālu pasaules nostūri,
lai neviens vairs nevarētu troni izmantot.
Līdz tētis... Tas ir, Kornēlijs visus gabaliņus nozaga.
Tātad mums tā plāksnīte atkal jāsasit. Nekādu problēmu.
Liela problēma. Plāksnīte ir apburta. To nevar vienkārši salauzt.
Vajag kaut ko tādu, kas spētu uzveikt tik spēcīgu burvestību.
Piemēram, alķīmiķa zizli. Kur mēs ko tādu varētu atrast?
Mums par laimi, tas atrodas Pakstonas muzeja noliktavā.
Mosties, mans lazurīta pakalpiņ, un ielaid mani iekšā!
Aleks? Kā jūs te iekļuvāt?
Ko jūs darāt? Nē!
Ko es daru?
Tas uz tevi neattiecas.
Ja šis viss ir manā galvā...
Tu varbūt esi pārņēmis manu ķermeni, taču man vēl ir kaut kāda vara pār prātu.
Mēģini, cik gribi,
fiziskā pasaule tev tagad ir slēgta.
Drīz beigs pastāvēt arī tava garīgā pasaule.
Tevis vairs nebūs.
To mēs vēl redzēsim.
Kāpēc jūs tā darāt?
Ja tu šai dzīvē ko vēlies, tas ir jāgrābj ciet.
Tas darbojas!
Sargi, aizsargājiet mani pārejas procesa laikā!
Iznīciniet ikvienu, kas cenšas iejaukties.
Kas tas ir?
Pārāk gļēvs, lai cīnītos ar mani pats, Kornēlij?
Tev vajag sargus, kas padara netīro darbu?
Tronis nodrošina aizsardzību, kad vien tā vajadzīga,
lai process netiktu pārtraukts.
Ko tu plāno ar mani darīt?
Šai ķermenī ir vieta tikai vienam no mums.
Kad būsi izgājis caur Sargona vārtiem, tu pārstāsi eksistēt.
Un es to pārņemšu uz visiem laikiem.
Vai tas ir Mārdžijas motocikls?
Durvis ir vaļā. Tas nav labi.
Noliktava ir lejā pa tām kāpnēm pagrabā.
Instrukcijas saņēmāt. Te ir mana ID karte durvju atvēršanai.
Atradīsim to alķīmiķa zizli vai arī mirsim, cenšoties to atrast.
Zini, tā piebilde nudien nebija vajadzīga.
Lieliski. Vēl vairāk Vanderhūvenu.
Kaparas?
- Labi izskatāties. - Kas notika?
Jūsu tētis.
Viņš izmantoja jūsu mātes zagto skarabeju, kas pārgrauza vadus un atslēdza durvis.
Es to skarabeju nenozagu.
Tā Kornēlijs to izdarīja.
Izmantoja Ņammātāju, lai tas sagrauž slēdzenes
vietās, kur nozaga ķīļrakstu plāksnītes.
Un kameras.
Tāpēc neviens viņu neredzēja.
Kas ar jūsu ģimeni notiek?
Pēdējā laikā mans tētis nav savā ādā.
Tā, esat brīvs.
Lūdzu, es zinu, ka prasu daudz, bet mums vajag jūsu palīdzību, lai apturētu Aleksu.
Jūs jau ejiet! Es tūlīt nākšu.
Direktore Snitkere, muzejā ir ārkārtas situācija.
Ak nē!
Viņš jau ir sācis.
Tad aiziet! Apturēsim viņu!
Pagaidi!
Nedarbojas.
Vai tu to paļurkāji? Ja paļurkātu, varbūt sanāktu.
Protams, es to paļurkāju,
bet nekad neesmu redzējis atslēgu, kas izskatās šādi.
Kā tad mēs tur tiksim iekšā?
Ne tik ātri, kaitēkli!
Nav īstais brīdis ķert kukaiņus, Lerij.
Mums jāiekļūst tajā noliktavā.
Tieši to mēs arī darīsim.
Teicama doma.
Klasiskā flotes stratēģija. Pavērst ienaidnieka ieroci pret viņu pašu.
Kas te notiek?
Mēs cīnīsimies ar pārdabiskiem, nolādētiem sargiem
no senās Babilonas.
Tagad vairs nebūs nekādi joki.
Nē!
Viņš nekam neder.
Aizmirsti viņu!
Ir svarīgākas lietas, par ko raizēties.
Es nesaprotu. Kā tu vari būt dzīvs?
Esmu pārāk gudrs nāvei.
Tu izdzīvoji tukšumā.
Vairāk nekā 100 gadus es izturēju,
plānojot savu bēgšanu, meklējot izeju.
Man bija vajadzīgs tikai ķermenis.
Man jau likās, ka es kaut ko jutu. Tiklīdz atgriezos, es to sajutu.
Aleks?
Vai tev viss labi?
Nē.
Bet tas nav loģiski.
Tu nevarēji zināt par Sargona troni.
Es tajā cietumā izdomāju tūkstoš plānu. Man bija laiks.
Sargona tronis bija tikai viens no tiem.
Bet, kad es ieraudzīju, ka tava sieva to ved uz Pakstonas muzeju,
es izmantoju izdevību.
ZUDUSĪ BABILONIJAS IMPĒRIJA
Jūs jau ejiet. Man vēl kaut kas jāapskata.
Tu izraisi atslēgšanos.
Es nezaudēju samaņu, es zaudēju kontroli.
Sākumā es nevarēju tevi pārņemt uz ilgu laiku,
jo ērkšķu krūms mani apspieda.
Tāpēc man vajadzēja to novājināt.
Tā nu tam un tev kļūstot vājākiem, es kļuvu stiprāks
un varēju pārņemt vadību uz ilgāku laiku.
Kad biju atklājis plāksnīšu atrašanās vietas,
es izmantoju skarabeju, lai aktivētu artefaktus.
Tas palīdzēja man virzīties uz vietām, kur man vajadzēja nokļūt.
Džajpura, Indija.
Stambula ir ideāla vieta, kur noīrēt laivu.
Vai aizsūtīt visus prom,
lai man būtu laiks iegūt plāksnīti.
Reizēm gan tas prasīja,
- teiksim tā, papildu aktiermeistarību. - Sekot tavai balsij.
Kas tu esi? Ko nodarīji maniem draugiem?
Bet tava ietiepīgā ģimenīte turpināja stāties man ceļā.
Tāpēc man bija jāsper
- radikāli soļi, lai viņus apturētu. - ...shēmai sakāms par to?
Ras? Es jūtos dīvaini.
Pat tava draudzene pilote gandrīz visu izjauca,
kad savā lidmašīnā atrada manu slēptuvi.
Aleks? Vai tu esi iekšā? Aleks?
Čau, Mārdžij! Kā sviežas?
Beidzot es spēju iegūt gana daudz spēka, lai sagūstītu tevi šeit pietiekami ilgi
un pabeigtu šo nogurdinošo ceļojumu.
Man jāteic, salikt visus gabaliņus kopā bija pagrūti,
bet, par laimi, man patīk mīklas.
Vai esi beidzis?
Jā. Un tagad ir tava kārta.
Krusteniski!
Jauki. Kā tu zināji, ka viņi tā sabirzīs?
Es nezināju. Tagad zināsim.
Liec manus draugus mierā!
Mārdžij, pēdējā brīdī.
Jā, gandrīz nepaspēju. Alekss nozaga Mazo Rūfusu.
Labi, ka tam ir atrašanās vietas noteicējs.
Nu, kur viņš ir? Man ar viņu jāpārmij daži vārdi.
Viņš ir tur, bet šobrīd nav savā ādā. Viņš ir apsēsts.
Tas šo to izskaidro.
Ak nē! Esiet gatavi otrajam raundam.
Nē.
Es savai ģimenei teicu, ka nekad vairs viņus nepametīšu.
Nevajag dot solījumus, ko nevari izpildīt.
Neļaujiet viņam aizbēgt, muļķi!
Šis joprojām ir mans prāts, un es tik viegli no tā neatteikšos.
Būs cīņa, Aleksandr. Būs cīņa.
Tu neesi vienīgais, kas var manipulēt ar šo vietu pēc savas patikas.
Mēs varbūt esam tavā prātā,
bet aizliegto spārnu uzbūvēju es.
Šeit lejā noteicējs esmu es.
Tu mani neuzveiksi. Manā pusē ir kaut kas stiprāks nekā tavā.
Un kas, saki, lūdzams, tas ir?
Cilvēki, par kuriem cīnīties.
Ar katru sekundi, ko tu pret mani cīnies, tu iegrūd ģimeni arvien lielākās briesmās.
Ko?
Tu nezināji? Cik burvīgi!
Nu, es tev sniegšu ieskatu.
Atsauc viņus!
Viņi apstāsies tikai tad, kad apstāsies tu.
Labi. Tu esi uzvarējis. Tikai apsoli, ka mana ģimene necietīs.
BABILONIJAS ZIZLIS
Te tas ir! Nāc, man vajag pakāpties.
Tā ir tā burvju nūjiņa?
Man tā šķiet.
Ejam augšā apturēt pārvietošanu!
Lerij!
Es no tevis nebaidos.
Domā - tāpēc vien, ka tev ir šķēps un esi taisīts no smiltīm,
tu vari mūs, mazos, trenkāt?
Nu, padomā vēlreiz!
Draugs?
Parkūrs!
Labas kustības, čomiņ.
Jā, ir gandarījums, kad smags darbs atmaksājas.
Un piezemējos nevainojami.
Aši, nesam to augšā!
Nu cik var! Ikreiz, kad kādu no tiem sadauzu, tas atkal savācas kopā.
Es zinu. Mums tikai vēl kādu laiciņu jānoturas.
Vai tev nerūp cilvēki, kam nodarīji pāri, vācot savu artefaktu kolekciju?
Kāpēc gan lai rūpētu? Es gribēju viņu lietas, un tagad viņi ir miruši.
Manā prātā viņi nav miruši, un viņi nav priecīgi.
Tālāk turpināšu es.
Laiks pielikt punktu Kornēlija lāstam reizi par visām reizēm.
Tas ir Kornēlijs. Viņš pamet tēti.
Ja es aiziešu, aiziesi arī tu.
Neviens no mums šo ķermeni nedabūs.
Kornēlija gars ir ārā!
Velc mani augšā, citādi es tevi paņemšu līdzi!
Ak nē! Viņš velk līdzi tēti.
Skat, kam ir zizlis!
Fantastiski. Dodiet šurp!
Nolādēts!
Tēt, vai tas esi tu?
Turku gaumē, vai ne?
Jā, tas ir tētis.
Džordžij, cik ilgi tu tur jau esi?
Tā ir patiesība. Visas leģendas par šo troni ir patiesas.
Pieņemu, ka tu gribēsi sazināties ar varas iestādēm.
Un jūs droši vien gribēsiet atgūt šo.
Būs labāk, ja mēs šo atrisināsim paši.
Diez vai kāds man ticētu.
Tas noteikti bija forši - savīt māju kā tādu kliņģeri.
Es nemelošu, tas bija diezgan forši.
Tagad, kad Kornēlijs beidzot ir prom...
Cerams, šoreiz uz visiem laikiem.
Mēs taču vēl dosimies ceļojumos, lai atdotu artefaktus, vai ne?
Protams. Mums ir jāpārraksta ģimenes mantojums.
Vai varēsiet ņemt līdzi draugus?
Varam, ja man ir kāda teikšana.
Kad gribat izlidot, lai atdotu to rokassprādzi?
Rīts gudrāks par vakaru. Tagad es gribu normālu ģimenes maltīti.
Normālais ir pārvērtēts.
Jūs arī brauksiet?
Nē. Mums lejā daudz kas jāuzkopj.
Un priecājos paziņot, ka ērkšķu krūms jauki atkopjas.
Pateicoties Henkam. Tam čalim tiešām ir zaļie īkšķīši.
Labāk slēpieties.
Beidz, mamm, vai mēs tam neesam mazliet par vecu?
Šoreiz jūs mūs neatradīsiet.
Tagad mēs zinām visas labākās slēptuves.
Ejam sameklēt mūsu ģimeni! Kopā.
Tulkojusi Aija Apse