Å nei! Ikke nå igjen. Hvor lenge var jeg borte denne gangen?
Sky? Unger? Er dere hjemme?
Jeg tror jeg mistet bevisstheten igjen... Hva i...
Hva er det som skjer?
Spar på kreftene. Jeg har kontrollen nå.
Cornelius?
Ikke vær redd, Alexander, du er snart ute av bildet.
Cornelius må ha fått tak i pappa da vi flyktet fra det store intet.
- Det var sånn ånden hans kom inn i pappa. - Så pappa er besatt av en ånd?
Det var Cornelius som gjorde alt det dumme, ikke pappa.
Vi må dra til museet og stoppe Cornelius. Vi må ikke miste pappa igjen.
Bli her og pass på fløyen mens vi er borte, Hank.
Jeg hjelper deg. Jeg må innrømme at jeg liker disse farlige oppdragene.
Ja, og derfor er vi venner.
Greit at Cornelius har besatt pappa,
men hva skal han med steintavler og en gammel stol?
Ifølge legenden var Sargon 1. en mektig konge i Babylonia.
Han fryktet døden og gjorde alt for å lure den.
Han ba hoffets alkymist om å finne en måte han kunne leve lenge på.
Alkymisten bygde tronen for å kunne trekke ut en persons sjel
så den kunne overføres til en annens kropp.
Sargon forlot sin gamle kropp og tok over en ung og sunn en.
Cornelius vil bruke tronen til å gjøre det med pappa.
Hva skjedde med Sargon-fyren?
Da Sargon ikke lenger fryktet døden, ble han gal av makten.
Han startet meningsløse kriger. Alkymisten angret på sin rolle i Sargons tyranni.
Han kunne ikke la Sargon bytte kropp igjen.
Så han brukte sin magiske stav til å knuse steintavlen som styrte tronen.
Han sendte bitene til hver sin ende av jorden
så ingen kunne bruke tronen igjen.
Helt til pappa... jeg mener Cornelius, stjal bitene.
Vi må bare knuse tavlen igjen. Ikke noe problem.
Stort problem. Tavlen er forhekset. Man kan ikke bare knuse den.
Man trenger noe som tåler så sterk magi.
Som alkymistens stav. Hvor finner man noe sånt?
Heldigvis ligger den på lageret på Paxton-museet.
Våkne opp, min lapislakei, og slipp meg inn.
Alex? Hvordan kom du deg inn?
Hva gjør du? Nei!
Hva gjør jeg?
Det angår ikke deg.
Hvis alt det er i hodet mitt...
Mulig du har kontroll over kroppen, men jeg har fremdeles kontroll over sinnet.
Du må gjerne prøve, men den fysiske verdenen er stengt for deg.
Snart vil ditt sinns verden også slutte å eksistere.
- Du vil ikke lenger være her. - Vi får nå se på det.
Hvorfor gjør du det?
Fordi om man ønsker noe i dette livet, må man bare gripe fatt i det.
Det fungerer!
Vakter, beskytt meg under overføringen.
Stopp enhver som prøver å blande seg inn.
Hva er det?
Er du for feig til å slåss mot meg selv, Cornelius? Trenger du vakter til hjelp?
Tronen gir en beskyttelse om nødvendig
for å sørge for at prosessen ikke blir avbrutt.
Hva skal du gjøre med meg?
Det er bare plass til én av oss i denne kroppen.
Når du går igjennom Sargons port, vil du opphøre.
Og jeg... Jeg tar over for godt.
Er det Margies motorsykkel?
Døren er åpen. Det er et dårlig tegn.
Lageret er i kjelleren, ned trappen.
Dere vet hva dere må gjøre. Her er ID-kortet mitt.
Vi skal finne alkymistens stav, eller dø mens vi prøver.
Du trengte ikke å legge til det siste.
Flott. Flere Vanderhouven.
Caparaz?
- Det passer deg. - Hva skjedde?
Faren deres.
Han brukte skarabeen moren deres stjal til å bite over ledningene og komme seg inn.
- Jeg stjal ikke skarabeen. - Så det var sånn Cornelius klarte det.
Han brukte Tyggeren til å ødelegge ledningene i låsene for å ta steintavlene.
Og kameraene. Og derfor var det ingen som så ham.
Hva er det med familien deres?
Faren min har ikke helt vært seg selv i det siste.
Sånn. Det høres kanskje rart ut, men vi trenger din hjelp til å stoppe Alex.
Bare gå. Jeg kommer.
Direktør Snitker, vi har en nødssituasjon på museet.
Å nei! Han har alt begynt.
- Så kom igjen. Vi må stoppe ham. - Vent!
Det går ikke.
Viftet du med det? Det funker kanskje bedre da.
Selvfølgelig viftet jeg, men jeg har aldri sett en nøkkel som dette.
Hvordan skal vi komme oss inn?
Ikke så raskt, utøy.
Vi har ikke tid til å fange insekter nå.
- Vi må inn på lageret. - Og det er akkurat det vi skal gjøre.
Fantastisk!
Klassisk strategi på havet. Bruk fiendens våpen mot dem.
Hva skjer her?
Vi skal i kamp mot overnaturlige, forbannede vakter fra Babylonia.
Nå gjelder det.
Nei!
- Udugelig! - Glem ham.
Vi har større ting å bekymre oss for.
- Jeg forstår ikke... Hvordan kan du leve? - Jeg er altfor smart til å dø.
- Du overlevde i det store intet. - I over 100 år holdt jeg ut
mens jeg planla flukten og lette etter en vei ut.
Alt jeg trengte var en kropp.
Jeg følte noe så snart jeg var tilbake.
Alex? Går det bra?
Nei.
Men jeg forstår ingenting. Du kunne ikke visst om Sargons trone.
Jeg utarbeidet tusen planer mens jeg satt fanget. Jeg hadde nok tid.
Sargons trone var bare én av dem.
Men da jeg så at din kone skulle få den til Paxton-museet,
benyttet jeg sjansen.
Bare gå dere. Jeg må undersøke noe.
Du fikk meg til å miste bevisstheten. Jeg mistet kontrollen.
Jeg kunne ikke ta over lenge av gangen i begynnelsen.
Rosebusken dempet min kraft.
Jeg måtte gjøre den svakere.
Da den og du ble svakere, ble jeg sterkere.
Jeg kunne ta kontrollen over lengre perioder.
Da jeg fant ut hvor steintavlene var,
brukte jeg skarabeen til å aktivere gjenstander.
De sendte meg i riktig retning.
Jaipur.
Istanbul er et perfekt sted å leie båt.
Eller sende alle bort så jeg kunne få tak i tavlene.
Men av og til trengte jeg,
- skal vi kalle det... litt ekstra drama? - Følg stemmen.
Hvem er du? Hva har du gjort med vennene mine?
Men den egenrådige familien din kom alltid i veien.
- Så jeg måtte stoppe dem. - ...hva sier faktadiagrammet om det?
Russ? Jeg føler meg rar.
Piloten deres stoppet meg nesten da hun fant gjemmestedet mitt i flyet sitt.
Alex? Er du her? Alex?
Hei, Margie. Hvordan går det?
Til slutt fikk jeg nok kraft til å stenge deg inne her lenge nok
til å fullføre denne slitsomme reisen.
Det har vært vanskelig å sette sammen alle bitene,
men jeg elsker puslespill.
- Er du ferdig? - Ja. Og nå... nå er det din tur.
Løp på kryss og tvers!
Bra. Hvordan visste du at de kunne knuses?
Jeg gjorde ikke det.
La vennene mine være!
I siste liten, Margie.
Bare så vidt jeg rakk det. Alex stjal lille Rufus.
Bra det er en sporer på den. Hvor er han? Jeg må ta en prat med ham.
Han er der, men han er ikke helt seg selv. Han er besatt.
Det forklarer ganske mye.
Å nei. Gjør dere klare for andre runde.
Nei. Jeg sa jeg aldri ville forlate familien igjen.
Ikke lov ting du ikke kan holde.
Ikke la ham slippe unna, idioter!
Det er mitt sinn, og jeg gir ikke opp så lett.
Kom igjen, Alexander. Spillet er i gang.
Du er ikke den eneste som kan manipulere dette stedet.
Vi er kanskje i ditt sinn, men jeg bygde fløyen med begrenset adgang.
Det er jeg som bestemmer her nede.
Du vinner ikke. Jeg har noe sterkere ved min side enn du har.
Jaså? Og hva er så det?
Noen jeg kjemper for.
Hvert sekund du kjemper mot meg setter du familien din i mer fare.
- Hva? - Visste du ikke det? Så sjarmerende.
La meg vise deg.
- Trekk dem tilbake! - De stopper bare når du gjør det.
Greit. Du vinner. Lov meg at du ikke skader familien min.
STAV FRA BABYLONIA
Der er den! Kom. Jeg trenger hjelp.
- Er det den magiske staven? - Jeg tror det.
Vi må få den opp og stoppe forvandlingen.
Larry! Jeg er ikke redd deg.
Bare fordi du har spyd og er laget av sand, så kan du ikke sjefe oss rundt.
Det stemmer ikke.
Kompis?
Parkour!
Bra gjort, kompis.
Det er tilfredsstillende å se resultater av treningen.
Og det var en perfekt landing. Fort, vi må opp igjen.
Gi deg! Hver gang jeg jeg slår ned en, kommer den tilbake.
Ja. Vi må bare fortsette å kjempe.
Bryr du deg ikke om menneskene du sårer når du samler gjenstander?
Hvorfor skulle jeg det? Jeg ville ha tingene deres, og nå er de alle døde.
Ikke i mitt hode, og de er ikke i særlig godt humør.
Jeg tar over.
På tide å gjøre slutt på Cornelius' forbannelse.
Det er Cornelius. Han forlater pappa!
Hvis jeg går, blir du med. Da får ingen av oss kroppen.
Cornelius' ånd er ute!
Trekk meg opp, ellers tar jeg deg med!
Å nei! Han har pappa.
- Se hvem som har staven! - Fantastisk. Ta den med hit.
Forbanne deg!
Er det deg, pappa?
- En tyrkisk fornøyelse? Stemmer det? - Ja, det er pappa.
Hvor lenge har du vært her, Georgia?
Det er sant. Alle legendene om tronen er sanne.
Du vil nok kontakte myndighetene.
Og du vil nok ha denne tilbake.
Det er best vi tar oss av dette internt.
Jeg tror ikke noen vil tro meg.
Det må ha vært så kult å bøye huset som en kringle.
For å være ærlig, så var det ganske kult.
- Nå som Cornelius endelig er borte... - Forhåpentligvis for alltid.
Vi vil vel fortsette å dra på turer og returnere gjenstander?
Selvfølgelig. Vi må endre familiens arv.
- Er det mulig å ta med venner? - Ja, hvis det er opp til meg.
Når vil dere dra for å returnere armbåndet?
Det problemet får vente til i morgen. Nå vil jeg bare ha et normalt måltid.
Normalt er overvurdert. Blir dere med?
Nei, vi har mye å rydde nede.
Og heldigvis vokser rosebusken tilbake.
Takket være Hank. Han har skikkelig grønne fingre.
Dere får gjemme dere.
Gi deg, mamma. Er vi ikke litt for gamle til det?
Dere finner oss aldri. Vi vet om alle de gode gjemmestedene.
La oss finne familien... sammen.
Tekst: Tina Shortland