Åh, nej. Inte nu igen. Hur länge var jag borta den här gången?
Sky? Ungar, är ni hemma?
Jag tror jag fick en blackout igen... Vad i...
Vad är det som händer?
Spara på krafterna. Det är jag som styr nu.
Cornelius?
Oroa dig inte, Alexander, du blir eliminerad snart nog.
Cornelius överlevde tomrummet
och fäste sig vid pappa när han och jag flydde.
Så kom anden in i pappas kropp.
Så pappa är besatt.
Det var Cornelius som gjorde allt elakt, inte pappa.
Vi måste till muséet och stoppa Cornelius. Vi kan inte förlora er far igen.
Hank, stannar du här och vaktar flygeln medan vi är borta?
Jag hjälper till. Jag måste erkänna, jag diggar det här farliga.
Japp, och därför är vi vänner.
Jag fattar varför Cornelius besitter pappa,
men vad vill han med en massa lertavlor och en gammal stol?
Enligt legenden fanns det en mäktig kung i Babylon som hette Sargon den äldre.
Han fruktade döden och sökte sätt att undvika den.
Han befallde hovets alkemist att hitta ett sätt för honom att leva utöver sina år.
Alkemisten byggde tronen som ett sätt att extrahera en persons ande
och låta den transplanteras in i en annans kropp.
Så Sargon övergav sin förfallande kropp och tog över en yngre, friskare kropp.
Cornelius tänker göra samma sak med pappa.
Vad hände med den där Sargon?
Utan rädsla för att dö, blev Sargon galen av makt.
Han startade onödiga krig.
Alkemisten ångrade sin inblandning i Sargons tyranni.
Han kunde inte tillåta Sargon att byta kropp igen.
Så alkemisten använde sin magiska stav
och förstörde kilskriftstavlan som gav tronen kraft.
Och skickade delarna till världens bortersta hörn,
så att ingen skulle kunna använda tronen igen.
Tills pappa, jag menar, Cornelius stal alla delar.
Vi måste krossa tavlan igen. Inga problem.
Stort problem. Tavlan är förtrollad. Man kan inte krossa den.
Man behöver nåt kapabelt att överkomma stark magi.
Som alkemistens stav. Var hittar vi nåt sånt?
Som tur är finns den i Paxton-muséets förvar.
Vakna, mina lapis lazuli-minioner, och släpp in mig.
Alex? Hur kom du in här?
Vad gör du? Nej!
Ja, vad gör jag?
Detta angår inte dig.
Om allt händer i mitt huvud...
...så har du kontroll över min kropp, men jag styr ännu över min hjärna.
Försök bara,
den fysiska världen är stängd för dig.
Snart kommer din mentala värld också upphöra att existera.
Du kommer att upphöra att finnas till.
Vi får väl se.
Varför gör du det här?
Om man vill ha nåt i det här livet, måste man ta det.
Det funkar!
Vakter, skydda mig under överföringsprocessen.
Förgör alla som försöker ingripa.
Vad är det där?
För feg för att slåss själv, Cornelius? Måste vakter göra ditt smutsgöra?
Tronen tillhandahåller skydd när det behövs
- för att processen inte ska bli avbruten. - Vad ska du göra med mig?
Bara en av oss får plats i den här kroppen.
När du gått igenom Sargons port, upphör du att existera.
Och jag... tar över för gott.
Är det där Margies motorcykel?
Dörren är olåst. Inte bra.
Förvaringen ligger nere i källaren.
Ni har fått instruktioner. Här är mitt nyckelkort.
Vi ska hitta alkemistens stav eller dö på kuppen.
Det där sista var onödigt.
Toppen. Fler Vanderhouvens.
Caparaz?
- Det där passar dig. - Vad hände?
Er pappa hände.
Han lät skarabén er mamma stal tugga sönder sladdarna och öppna dörren.
- Jag stal inte skarabén. - Det var så Cornelius gjorde.
Han lät Tuggis äta sig igenom låsen där han stal kilskriftstavlorna.
Och övervakningskamerorna. Det var därför ingen såg honom.
Var är det med er familj?
Min pappa har inte varit sig lik på sistone.
Så, du är fri.
Det är mycket att begära, men vi behöver hjälp att stoppa Alex.
Gå före. Jag kommer strax.
Direktör Snitker, vi har en akutsituation på muséet.
Åh, nej.
Han har redan börjat.
- Kom då. Vi stoppar honom. - Vänta!
Det funkar inte.
Vickade du på den? Det kanske går bättre då.
Klart att jag vickade, men jag har aldrig sett en sån här nyckel.
Hur ska vi då komma in?
Inte så snabbt, parasit.
Inte rätt tid för att fånga insekter.
- Vi måste komma in i förvaringen. - Det är precis det vi ska.
Smart tänkt.
Klassisk marinstrategi. Använd fiendens vapen mot dem.
Vad händer här?
Vi ska bekämpa övernaturliga, fördömda vakter från Babylon.
Nu blir det allvar.
Nix!
- Värdelös. - Äsch, glöm honom.
Vi har annat att oroa oss för.
- Jag fattar inte. Hur är du vid liv? - Jag är för smart för att dö.
- Du överlevde tomrummet. - I över 100 år uthärdade jag,
planerade min flykt och letade efter en utväg.
Allt jag behövde var ett käril.
Jag visste att jag kände nåt. Jag kände det så fort jag kom tillbaka.
Alex?
- Är du okej? - Nej.
Inget av det här är logiskt. Du kan inte ha känt till Sargons tron.
Jag gjorde tusen planer i det fängelset. Jag hade gott om tid.
Sargons tron var bara en av dem.
Men när jag såg att din fru skulle föra den till Paxton-muséet,
tog jag chansen.
BABYLONS FÖRLORADE IMPERIUM
Ni kan gå i förväg. Jag måste kolla en grej.
Du orsakade blackouterna.
Jag tappade inte medvetandet, utan kontrollen.
I början kunde jag inte ta över under längre perioder,
för törnbusken kvävde mig.
Så jag försvagade den.
Medan den och du blev svagare, blev jag starkare,
vilket gjorde att jag kunde ta kontroll under längre perioder.
När jag lokaliserat kilskriftstavlorna,
lät jag skarabén aktivera artefakterna. Det ledde mig
till platserna där jag behövde vara.
Jaipur, Indien.
Istanbul är den perfekta platsen att hyra båt.
Eller skicka bort alla andra,
för att själv införskaffa en tavla.
Fast ibland krävdes,
- låt säga, nåt mer teatraliskt. - Att följa din röst.
Vem är du? Vad har du gjort med mina vänner?
Men din ihärdiga familj var ständigt i min väg.
Så jag fick ta till
- desperata sätt att stoppa dem. - ...och faktalistan?
Russ? Jag känner mig konstig.
Din pilotvän fick mig nästan ur spår när hon hittade gömstället i flygplanet.
Alex? Är du här? Alex?
Tjena, Margie. Hur är läget?
Till sist blev jag stark nog för att hålla dig fången här tillräckligt länge
för att avsluta denna utmattande resa.
Det har varit ganska svårt att sätta ihop bitarna
- men som tur är, älskar jag pussel. - Är du klar?
Ja. Och nu, nu är det din tur.
Korsa! Korsa!
Snyggt. Hur visste du att de kunde gå sönder?
Det visste jag inte. Men bra att veta.
Lämna mina vänner ifred.
Margie, precis i rättan tid.
Ja, jag hann nästan inte hit. Alex stal Lill-Rufus.
Tur att den har en sändare. Var är han? Jag har nåt att säga honom.
Han är där, men han är inte sig själv. Han är besatt.
Det förklarar en hel del.
Åh, nej. Gör er redo för rond två.
Nej.
Jag lovade min familj att aldrig lämna dem igen.
Lova inte saker du inte kan hålla.
Låt honom inte fly, idioter!
Det här är min hjärna, och jag ger inte upp så lätt.
Utmaningen antagen, Alexander. Utmaningen antagen.
Du är inte den enda som kan manipulera den här platsen.
Vi må vara i din hjärna,
men jag byggde den förbjudna flygeln.
Jag bestämmer här nere.
Du kommer inte vinna. Jag har nåt starkare på min sida än du har.
- Och vad skulle det vara? - Människor att kämpa för.
Ju längre du kämpar emot mig, desto mer fara utsätts din familj för.
- Vad? - Visste du inte det? Förtjusande.
Låt mig ge dig en glimt.
- Kalla tillbaka dem. - De slutar först när du slutar.
Okej. Du vinner. Lova att min familj inte skadas.
BABYLONISK STAV
Där är den! Kom, hjälp mig upp.
- Är det den magiska pinnen? - Jag tror det.
Vi tar upp den och stoppar överföringen.
Larry!
Äsch, jag är inte rädd för dig.
Du tror att bara för att du har en stav och är gjord av sand
så kan du köra med oss småttingar?
Tänk om.
Kompis?
Parkour!
Snygga moves, kompis.
Det är tillfredsställande när ens arbete bär frukt.
Och jag satte landningen.
Fort, vi tar upp den här.
Lägg av. Varje gång jag slår ner en, så kommer den tillbaka.
Jag vet. Vi måste bara fortsätta lite till.
Bryr du dig inte om dem du skadade när du samlade in dina artefakter?
Varför skulle jag det? Jag ville ha deras saker, nu är de döda.
De är inte döda i mitt sinne, och de är missnöjda.
Nu tar jag över.
Dags att häva Cornelius förbannelse en gång för alla.
Det är Cornelius. Han lämnar pappa!
Om jag ska ut, ska du ut. Ingen av oss får den här kroppen.
Cornelius ande är ute!
Dra upp mig, annars tar jag dig med mig!
Åh, nej! Han tog pappa också!
- Titta vilka som har staven! - Fantastiskt. Kom hit med den.
Förbannelse!
Pappa, är det du?
- Turkisk konfekt, vad fräckt! - Ja, det där är pappa.
Georgia, hur länge har du stått där?
Det är sant. Alla legender om tronen är sanna.
Jag antar att du tänker kontakta polisen.
Och du vill nog ha tillbaka den här.
Det kanske vore bäst om vi sköter det internt.
Jag tror inte att nån annan skulle tro mig.
Det måste ha varit så coolt, att snurra huset som en kringla.
Sant, det var rätt coolt.
- Nu när Cornelius äntligen är borta... - Förhoppningsvis för evigt.
Vi ska väl ändå fortsätta återlämna artefakter, visst?
Självklart. Vi måste skriva om familjearvet.
- Kan ni ta med er vänner? - Ja, om jag får bestämma.
När vill ni flyga ut för att återlämna armbandet?
Det är morgondagens problem. Nu vill jag ha en normal familjemiddag.
Normalt är överskattat.
- Följer ni med den här gången? - Nej. Vi har mycket att städa därnere.
Och det gläder mig att törnbusken återhämtat sig fint.
Tack vare Hank. Den killen har verkligen gröna fingrar.
Göm er.
Kom igen, mamma. Är vi inte för gamla för det här?
Den här gången hittar du oss aldrig!
Nu kan vi alla gömställen.
Nu letar vi reda på vår familj... tillsammans.
Undertexter: Victoria Heaps