Po Pedrově útěku a Robertitově odjezdu
vaření přestalo být pro Titu aktem lásky a potěšení.
Cítila se bezvýrazná.
Ztracená ve světě bez chutí a vůní.
Tohle se přece nedá jíst.
Jistě, už nemáš komu dělat radost.
-Je to dobré. -Tady se věci dělají pořádně, Tito.
Máme fazole.
Já už nemám hlad. Fino, vyhoď to.
Ne. Fino, nevyhazuj to. Třeba bude potřeba jídlo.
Jsou tu banditi! Blíží se k nám!
Schovejte se! Schovejte se a buďte zticha.
Vstoupí sem jen přes mou mrtvolu.
JAKO VODA NA ČOKOLÁDU 6. díl
Hrozně se bojím.
Otče náš, jenž jsi na nebesích...
Zdrávas, Maria...
-Beránku boží... -Ticho. Nedělej hluk.
Půjdu rovnou do pekla, Tito. Neznám jedinou modlitbu.
Matka je schopná udělat nějakou hloupost.
Co vás sem přivádí? Co chcete?
Jsme vyhladovělí. Musíme si obstarat jídlo.
Ale tady nemáme jídlo pro pobudy.
Jdeme.
Nikdo nevstoupí do mého domu!
Koukněte!
Mám moc dobrou mušku a moc špatnou povahu.
-Uklidněte se. -Kdo další?
O nic se nepokoušejte.
Vidíte, že se mi nechvěje ruka.
Neposlouchejte ji. Běžte do domu. Všechno odneste.
Pryč z mého domu!
Běžte pryč!
Mamá!
Zbláznila ses?
Tady nikdo nikoho nezastřelí.
Crispíne.
Z úcty k tomu, že se známe a jedli jsme spolu chléb,
prosím, ať se uklidníš.
Tady nebudou mrtví ani zranění.
Benito, Jorge.
Opravdu nám chcete ublížit?
Dům necháte být.
Seberte, co můžete, a naložte to.
Jdeme.
Dobře, kamarádi. To je kořist.
Omlouvám se za potíže, madam.
Jdeme!
"Madam."
Už nikdy mě neponížíš před lidmi.
Co jsme přijeli z Piedras Negras, vůbec nic nejedl.
Někdy si myslíme, že nic nejedí. Ale miminkům stačí málo.
Netrapte se.
-Nevím, co dělám špatně. -Proto jsem tady já.
Jenže tohle dítě nechce jíst.
Malý potřebuje jen klid.
V rozčilení jíst nebude.
Konečně papá. Konečně papá.
Když máš hluboký stesk
Mysli na mě
Když se ti chce plakat
Mysli na mě
Nevidíš, že uctívám
Tvůj svatý obrázek?
Tvá nevinná ústa
Jež mě v mládí
Naučila hřešit
Až se vrátím, už nás nic nerozdělí.
Pomozte mi!
Pomozte mi, prosím vás! Pomoc!
-Pomoc! -Uklidni se, uklidni se.
-Pomozte! -Uklidni se.
Co se stalo?
Byla jich spousta. Neviděli jsme je přijít.
Křičeli na nás: "Kde je schováváte?"
Násilím vtrhli do domů.
Kdo?
Vojáci bičovali děti, aby jim řekly, kde jsou vzbouřenci.
Ale...
Když nikoho nenašli, obrátili se proti ženám.
Svlékli mě do naha.
Víš, jaký to byl regiment?
Víš, kdo jim velel?
Poslouchali rozkazy nějakého Muzquize.
Plukovník tě znásilnil?
Ne. Ten se jenom smál tomu, co nám dělají.
Pojď. Pojď se mnou.
Pomozte mi ji umýt, ano?
-Já toho plukovníka zabiju. -Zabijeme všechny jeho muže.
-Správně. -Mrtvý nám k ničemu není.
Živý taky ne. Bude dál masakrovat.
Musíme ho zajmout a dostat z něj všechny informace
o jejich plánech proti nám.
-Jak ho chceš chytit? -Nevím.
Určitě je nějaký způsob.
To si piš.
Uneseme jeho ženu a dítě.
-Jeho rodina za nic nemůže. -Ale tohle ho přinutí.
Poslyš. Musel jsem před ním utéct, protože mě chtěl zabít.
Kvůli němu nemůžu vidět Titu ani svého syna.
Ale nesmí se z toho stát záležitost osobní pomsty.
Tohle je větší než my všichni, Juane.
-Tohle není osobní pomsta. -Přestaňte.
Dost.
Půjdem po Muzquizovi.
Nevíš, jaké tam patří koření, Fino?
Tak to netuším. Nepamatuješ si to?
Není to staré?
Ne. Podle mě voní krásně.
Já vůbec nic necítím.
Tito.
Když se do toho dáme, brzy budeme mít sklizeň.
Tahle usedlost nebude stejná se žádnou sklizní.
Nevím, jestli tam patří semínka koriandru.
Jsi v pořádku?
Ano.
Podle Nachina receptáře
je na přípravu klobásy ze severu potřeba osm kilo vepřového boku.
Dvě kila odřezků nebo vepřového hřbetu.
Do hrnce se nalije ocet a přidá se kilo zelených papriček.
Předem se z nich odstraní semínka.
V ten den se Tita přesně držela receptu.
Necítila potřebu experimentovat s hrstí čerstvých bylin,
se lžičkou kmínu nebo špetkou soli navíc.
Tita se cítila ztracená. Prázdná.
Nebylo v ní nic, co by mohla do jídla přidat.
Krásně to voní, Tito. Čichni si.
A teď naplníme střívka.
Pořádně mačkej, aby v nich nebyl vzduch.
-Ano? -Ano.
KLOBÁSA ZE SEVERU
Potřebujem dělo, abychom vyrazili vrata kasáren.
-Kamarádi. -Dělo?
Valente vám chce něco povědět. Podej si židli.
Dobře. Povídej.
Jak už asi víte, přešel jsem k vám z armády.
Proč jsi dezertoval?
Protože ti mizerové mi zabili bratra.
Byl revolucionář.
Všichni vojáci vědí, že plukovník má milenku.
Navštěvuje ji v domě, který koupil.
A tam se uvolní. Kouří doutníky, mizera.
Pije.
Ovládá celý život svojí milenky.
Ona a její služka nevycházejí z domu.
Každý čtvrtek v šest ji navštěvuje.
Muzquiz je do ní blázen.
Zítra je čtvrtek.
Kdepak, ne.
Musíme týden počkat a promyslet si strategii.
A dát tomu mizerovi další týden, aby zabíjel a znásilňoval?
Půjdeme zítra.
Kdo je tam?
Dobrý večer, madam. Jak se daří?
Neztrácej čas, Nicolasi.
Všechno si odvezli, nic nezbylo.
Nepřišel jsem nic brát, madam. Promiňte to vyrušení.
Tak co chceš?
Mám moc důležitou informaci.
A nevím, jak s ní naložit.
-Říkala jsem, že se neosvědčí. -Byla přesná a slušná.
Vidím, že je to dobrá kojná.
Ale mléko nedělá malému dobře.
Proč nepřestal plakat?
-Vezmeme ho k lékaři? -Tenhle pláč je z hladu.
Ale sama jsi řekla, že mu stačí málo. Co když má dost?
Nepije, protože mě bolí prsa.
Všechno mléko zůstává uvnitř. To se mi ještě nikdy nestalo.
Malému chybí mléko jeho matky.
Já jsem jeho matka. A nekojila jsem ho.
Robertito pil jen čaje a atole. Neokusil mateřské mléko.
Tak mu asi chybí mléko od jiné kojné.
Před chvíli se napil, ale už nechce.
A to málo, co vypil, vyzvracel.
Já už nemůžu dál. Musíte si najít jinou kojnou.
-Promiňte, madam. -Ne, prosím vás.
Počkejte, prosím.
Prosím vás, řekněte matce, že se vrátím, ano?
Tita mu musí dát to své atole. Když ho dostával, tak prospíval.
Co je tohle?
Co jsi udělala, Tito?
Panebože.
-To je špatné znamení. -Nebuď pověrčivá, Fino.
Nechala jsi v nich vzduch. Co jsi udělala?
Udělala jsi to schválně, viď?
Nedělej hloupou, Tito De la Garzová.
Roberto?
Roberto!
Roberto...
Nic nám nezůstalo.
Všechno jsi zničila, už nemáme jídlo.
Madam.
Madam, spěšný telegram. Přišel vám spěšný telegram.
Robertito je mrtvý.
Pojď sem.
Nedovolím, aby tenhle dům pohltil smutek. Slyšíš?
Nemá smysl plakat ani bědovat.
Máme spoustu práce.
Já s tebou mluvím, Tito De la Garzová, neslyšíš?
Už ne.
Kdybych odjela s nimi, nic z toho by se nestalo.
Robertito zemřel vaší vinou.
Okamžitě se vrať, Tito De la Garzová!
Vrať se, Tito!
Pedro.
-Pedro! -Vezmu si ho.
Pedro, nejezdi.
Víš, co se může stát mojí rodině, když tě chytí v Las Palomas?
-To se nestane. -Co když ano?
A co ten náš plán?
-Co když se nevrátíš? -Vrátím se. Ano?
Nebudeš mít čas. Cesta potrvá dlouho.
-Je to riskantní. -Gertrudis. Nevím, jestli umřu.
Když se to stane, chci naposledy vidět Titu a syna.
Jeď.
To je mezek.
Co je ti?
-Co? -Robertito.
Je v pořádku?
Co se stalo s Robertitem?
Bály se, že jim plukovník ublíží.
-A utekly s ním do Texasu. -Cože?
Nechtěl nic jíst.
Robertito je mrtvý.
Ne. Ne.
To není pravda.
To on ho zabil.
Můj strýc.
Můj strýc zabil Robertita.
Odpusť mi.
Pedro. Kam chceš jít?
Pedro!
V ten den se Pedro neovládl.
Bolest, kterou v sobě cítil, přemohla jeho rozum.
-Zatracenej blázen. -Jdeme.
Pedro! Jdeme! Pedro!
V tu chvíli byl jeho jediný plán pomstít smrt svého syna.
Vždycky jsem myslela,
že i kdyby Pedro dodržel původní plán,
výsledek by byl stejný.
-Kdo vám to udělal? -Muzquiz!
Někdo si myslí, že to byla vina Gertrudis.
Ale tu přestřelku způsobila Muzquizova provokace.
Máte nás za hlupáky?
Zabil jsi mi syna!
Zabil jsi ho ty!
Nejspíš ani ti, kteří tam byli, nevěděli, co se děje.
Pozor!
Jisté je jen to,
že Muzquiz a jeho lidé tam na ně čekali.
Pedro!
Zajali Pedra.
A splnili svou část dohody s mamá Elenou.
Dodržel dohodu?
Gertrudis vyvázla. Utekla.
A Pedro Muzquiz?
Chytili ho federálové.
Tohle mi úplně stačí.
Něco chybí. Dala jste mi jen půlku.
Až si potvrdím tvé informace, dostaneš zbytek.
Zaplaťte mi, co jste slíbila. Tak jsme se nedomluvili.
Nebudeš si určovat podmínky, Nicolasi.
Tito.
Podívej, co jsem našla.
Tohle máš přece ráda. Tak to sněz.
Nechci.
Vůbec nic jsi nejedla.
Jsi ledová, dostaneš zápal plic.
Uvnitř je teploučko.
-Jdeme. -Fino, já nechci.
Prosím tě, už mi dej pokoj.
Tito. Stejně musíš jít dolů.
Protože tvá matka čeká, až jí připravíš koupel.
Tito De la Garzová!
Jak jsem mohla zapomenout?
Hned jí připravím koupel.
Prosím, mamá. Do vany. Takhle ji máte ráda.
S levandulí, abyste spala jako královna.
-Co to vyvádíš? -Pomůžu vám se svlékáním.
-Sama to nezvládnete. -S kým si myslíš, že mluvíš?
Pospěšte si, ať nevystydne. Voda je tak příjemná.
-Oleje máte ráda. -Koukej se zklidnit, Tito!
-Nechcete do vany? Skočte tam! -Ovládej se!
Já už nemám sílu ani důvod vás obskakovat.
Je konec. Nejsem váš otrok.
-Co když ho zabili? -Pedro je jejich krve.
Pořád je to plukovníkův synovec.
Měli jsme se pro něj vrátit.
Přestaň na to myslet, lehni si. Řekni, až budeš připravená.
Povídej mi něco.
Rozptyl mě.
Co bych ti měl vyprávět? Jak tě mám rozptýlit?
Co když nás nechali utéct?
Celé to byla past. Nejde mi to do hlavy. Napij se.
Tohle si dej do pusy.
Můžu?
Tita to nevěděla.
Ale byl to den, kdy se měl její život úplně změnit.
Tito.
Pedro je v nemocnici.
Je vážně zraněný.
Postřelený?
Ano.
Vy mi lžete.
-Je mrtvý? -Řekla jsem, že je zraněný.
-Je při vědomí? Dali vědět otci? -Já nic nevím.
-Kdo vám to řekl? Kde je? -V nemocnici San Carlos.
Pospěš si. Musíme vyrazit.
-Jak dlouho nám potrvá cesta? -To nevím, slečno.
Jeď co nejrychleji.
Tohle není nemocnice San Carlos.
Mamá?
Slečno, vystupte, prosím.
Mamá?
Co se děje?
-Mamá? -To nic, tady vám bude dobře.
Proč mi tohle děláte?
Proč mě tak nenávidíte?
Mamá!
Pusťte mě!
Pusťte mě! Prosím!
Mamá!
Pusťte mě!
Mamá!
Připravit!
Namířit!
Možná jednoho dne budeme spolu.
Možná ano.
Sama
Bez tvé lásky
Kráčím
Miluju tě.
Pal!
Ani nebesa neodpovídají
Když se na tebe ptám
Zatím dávno spím
A sním, že jdeme
Spolu, bok po boku
K modrému nebi
Ale když se probudím
Nebe je rudé a potřebuju tě
Chci tě hledat
A jestli tě najdu
A jestli tě najdu, vrať se ke mně
Dávno vím, že příběhy nejsou úplně pravdivé ani lživé.
Nikdo přesně neví, jak se to stalo.
Někdo tvrdí, že Pedro nemohl odejít ze světa bez Tity.
Protože jejich duše už před dávnými lety
svázalo silné pouto navždy.
Pedro.
České titulky Barbora Knobová Iyuno 2024