Pedro! Vakna!
Jag har en överraskning åt dig.
Det är Pedro, din son. Han är här och hälsar på.
Pappa...
Det är jag.
Han har bara några dagar kvar.
Du får stanna här så länge som det behövs.
Lova mig att du försöker bli lycklig.
-Jag ska ta tillbaka godset. -Nej, Pedro.
Då dödar de dig.
Du har förlorat en son.
-Återvänd till din hustru. -Det lovar jag, pappa.
Lova att du glömmer det din farbror har gjort mot oss.
-Lova mig det, Pedro. -Jag ska göra det rätta.
Pedro.
Men...
Tack, gode Gud! Du mår bra.
Månaderna efter don Pedros död förflöt på mycket olika sätt.
För Tita rusade timmarna fram, fyllda med skratt och lek.
En känsla av frid som hon tidigare aldrig hade upplevt uppfyllde henne.
"Han drömde oroligt. Fyra gånger höll han skatten i sina händer"-
-"och fyra gånger gled den emellan hans fingrar"-
-"när han vaknade upp till den bistra verkligheten."
För Pedro däremot, gick tiden långsammare än vanligt.
Utan jäkt.
Som om han inte skulle någonstans.
För Gertrudis och hennes grupp innebar kaoset i landet-
-och hotet efter Nicolás plötsliga flykt-
-att de fick avbryta sin kamp.
För tillfället gällde det bara att hitta gömställen och mat och att överleva.
Under tiden, efter att knappt ha överlevt det våldsamma anfallet-
-blev mamma Elena sämre för varje dag.
Fina kunde inget annat göra-
-än att sätta sin egen tragedi åt sidan och ta hand om henne.
Efter Pedros beslut att glömma Tita lämnade själen hans kropp helt.
Ingenting i världen hade någon mening utan henne.
Rosaura å sin sida-
-var fast besluten att äntligen få sin man att älska henne.
Hämta en tallrik.
Tiden gick sin gilla gång.
I vissa fall helade den såren och lindrade smärtan.
I andra lämnade den djupa ärr.
Spänningarna som flykten hade skapat mellan Gertrudis och Juan-
-mildrades när de hittade en trygg plats.
När blir bröllopet, doktorn?
Det får Tita bestämma när hon mår bättre.
Vi har ingen brådska.
Månaderna gick.
Rosaura försökte utplåna vartenda minne av Tita.
Det var svåra tider-
-och det året slog vintern hårdare än någonsin.
Men inte överallt.
För Tita verkade ett nytt liv börja.
Emellertid kunde hon inte undgå att fråga sig-
-om det livet verkligen var hennes.
John?
Ja?
Vilket datum skulle passa bäst för vårt bröllop?
På riktigt?
-På riktigt? -Ja.
-Delfino? -Det är er mamma, señorita Tita.
Tack.
Jag har saknat dig. Så roligt att se dig.
Detsamma.
Mår du bra?
Ska vi gå in?
Gå in och undersök henne. Jag klarar inte av att se henne än.
Vad gör ni här? Vem har kallat på er?
Doña Elena, ni mår inte bra. Ni behöver vård.
Hur vågar ni komma in i mitt hus? Ni hade ingen rätt att ta min dotter.
Snälla ni.
Tita var fullständigt uttorkad, på dödens rand.
Hon borde inte ha varit där.
Tita är sjuk i själen och huvudet. Ni förstår ingenting.
Sen när har en läkare lov att ta med sig en ung flicka hem?
Tita bor hos mig i egenskap av patient. Låt mig nu undersöka er.
Jag är hennes mor, och jag har aldrig godkänt det.
Så fort jag kan resa mig ur sängen ska jag skicka tillbaka henne dit hon var.
Och ni ska få stå till svars.
Låt mig se på er hand, tack.
Så hon har snärjt er också.
Akta er, doktorn. Tita kan göra ert liv till en pina.
Ni vet hur det gick för Pedro Múzquiz.
Ja, det var förfärligt, det som hände honom.
Hon kommer aldrig att sluta älska honom.
-Rör mig inte! -Jag måste undersöka era ben.
De är bara lite svullna idag. Det är ingenting.
Jag har fött tre barn utan hjälp. Det där är ingenting.
Doña Elena. Kan ni röra era ben?
God dag.
-Crispín. Har du sett Juan? -Han har suttit där ute sen i morse.
Hur mår du?
Trött på att fly. Och att gömma oss.
Vi får nog nya order snart. Vi måste ha tålamod.
Jag vet inte ens varför vi strider.
Vad tjänar det till med så många döda?
Allt blir ändå likadant som under Porfirio.
Vi är tillbaka på ruta ett.
Folk är inte nöjda än. Det finns så mycket fattigdom och hunger.
Vi måste organisera oss och strida en gång till. Du får se.
Och sen har vi den nedrige Múzquiz.
Alla hans lumpna män letar efter oss.
Om de hittar oss så här, på drift...
...och utan mat, har vi ingen chans.
-Jag bär så många döda på mitt samvete. -Det gör vi tillsammans.
-Varför tar du på dig all skuld? -Lätt för dig att säga.
Ska du börja nu igen, Juan?
Jag kunde inte stoppa Pedro.
-Han är åtminstone en av de dina. -En av de mina?
I så fall är förrädaren Nicolás en av de dina!
Vi må utkämpa samma strid, men vi är inte lika, Gertrudis.
Inbilla dig inget.
Att vara född på ett gods gör mig inte till en av dem. Det vet du.
Förakta mig inte för att jag inte föddes fattig.
Vågar ni springa igenom majsfältet?
Tita!
Du måste komma.
Hon ser mycket sjuk ut.
Jag gav henne lugnande. Hon kommer inte att vakna.
Din mamma har en kotförskjutning. Jag är rädd att nerverna är skadade.
Tita... Hon kommer aldrig att kunna gå igen.
Och hon har en infektion, troligen i njurarna.
Hur kan vi hjälpa henne?
Det enda vi kan göra nu är att åka till Eagle Pass och införskaffa morfin.
Det kan minska smärtan.
Om hon blir stark nog kan vi ta henne till sjukhuset-
-så att de kan undersöka hennes njurar.
Jag tar hand om henne.
Det behöver du inte, Tita. Fina kan ge henne mat.
Hon kan ge henne de mediciner jag skriver ut.
Hon är min mor, och hon behöver mig.
Jag tar hand om henne.
Jag är tillbaka så snart som möjligt.
Kom!
Delfino. Du måste berätta för Rosaura.
-Vet du var Gertrudis är? -Ja.
-Tack. -Señorita...
Förlåt mig. Jag har inte haft möjlighet att tala med er.
Jag ville inte ta er till det där stället. Det var doña Elenas order.
Det har jag alltid vetat, Delfino. Oroa dig inte.
En sak till.
-Señor... -Om det är om det förflutna...
-...var snäll och säg ingenting. -Då så.
Tack.
-Varför ser du så allvarlig ut, Fina? -För att jag har så mycket att göra.
-Det har inte varit lätt. -Nu är jag här och hjälper dig.
Men du åker väl igen?
Varför följer du inte med oss till Eagle Pass?
Äsch, Tita... Du vet ju hur det är på godset.
Någon måste ta hand om doña Elena. Allt är så komplicerat här.
Vad är det, Fina?
Inget.
-Vi går till det vanliga ståndet. -Nej! Deras kött är så dåligt.
De har ju alltid haft det bästa. Kom!
Tack, ha det så bra.
-God morgon. -God morgon.
-Vad har ni? -Allt möjligt. Vad önskas?
-Ge mig av det här, tack. -Det är oxsvans.
-Vad kostar den? -10 pesos.
För er är det alltid nedsatt pris.
-Varsågod. -Tack så mycket.
Vänta.
Dina favoriter.
-Vad var det där? -Vad då?
-Det här. -Inälvor.
Larva dig inte, Fina. Han kunde ju inte ta ögonen ifrån dig.
Vad har du ihop med honom?
-Han har friat. Men jag sa nej. -Fina! Varför har du inte berättat det?
För att det finns sånt som är viktigare.
Varför sa du nej? Han verkar ju så förälskad i dig.
-Och du rodnade till och med. -Det var nog på grund av värmen.
Titta, grönsaker!
Kom in, vännen.
-Du kommer från bergen. -Hur visste ni det?
Du luktar akacia och fuktig jord.
Vad kan jag göra för dig?
-Hur långt gången är du? -Jag vet faktiskt inte.
Jag undrar om det är för sent att ta bort det.
-Har han gjort något mot dig? -Nej. Han har inte gjort något.
Men någon annan?
När de kom och plundrade godset...
...tog de mig.
Doña Elena försökte försvara mig, men de slog henne.
De släpade iväg mig...
...och turades om.
Men är du oskadd? John kan undersöka dig.
Kroppen läkte för längesen.
Jesús älskade mig.
Men nu...
Om någon verkligen älskar en, tar han en med sår och ärr.
Jag ska passa på och hänga tvätt nu när solen skiner.
Var har du varit?
-Jag skickade Crispín efter dig. -Jag tvättade.
Och så ville jag ta ett bad.
-Och var är tvätten? -Jag har hängt upp den.
Sen när måste jag förklara allt jag gör?
Sen du började bete dig mystiskt.
Du går iväg för att tvätta, men kommer tillbaka utan tvätten.
Berätta vad du håller på med istället.
Det var flera veckor sen...
...som jag ens fick röra dig.
Saken är den...
Jag är bekymrad över bristen på mat, Juan. Som alla andra.
Jag värmer kaffevatten.
Fina!
Vad gör du här, Tita de la Garza?
Och med doktorn, till på köpet.
-Låt mig hjälpa dig. -Var är Fina?
-Inte här, men jag hjälper dig. -Rör mig inte!
Vad nu?
Vad är det här?
-Jag ska gifta mig med John. -Du får inte gifta dig!
Du kom tillbaka bara för att kasta det i ansiktet på mig.
Du borde tacka mig för att jag hjälper dig trots allt som har hänt.
Det var du som drog olycka över det här huset.
Jag förlåter dig aldrig för att du klandrade mig för mitt barnbarns död!
-Nu lägger vi det bakom oss. -Du passar på nu när jag är sjuk.
-Det här förtjänar jag inte. -Ut härifrån!
Du är så otacksam! Ut!
Då går jag och kommer aldrig tillbaka. Jag ska gifta mig.
Jag dör hellre än ger någon din hand!
Du gjorde dig av med mig, så jag gör som jag vill.
Jag tänker inte bli ensam och bitter som du.
Vad är det nu?
Har du tröttnat på mig?
Du har hittat en godsägare.
-Från din egen klass. -Du förstår ingenting, Juan.
Sov nu.
Hur ska jag kunna förstå om du inte säger någonting?
Berätta nu.
Det får vara slut på gåtor.
Jag var hos en barnmorska.
Varför då?
För att jag är gravid, Juan.
Va?
Och jag vet inte om jag vill behålla det.
Jag tror inte att jag är född till att bli mor.
Ut härifrån... Ut...
De uslingarna förstörde mig.
Ändå försökte du hjälpa Fina när de gav sig på henne.
Det tjänade ingenting till. De våldtog henne ändå.
De odjuren...
Om jag bara hade fötts till man.
Männen gör vad de vill, när de vill.
Allt är tillåtet för dem.
De bröt av mig på mitten, Tita.
Du är stark, mamma. Det har du alltid varit.
Ge mig ett glas passionsblomma.
-God morgon, señora. -God morgon.
Hur länge ska du gå runt och se modfälld ut?
Du är inte den enda kvinna som har råkat ut för något sånt.
Ja, señora.
Var är Tita? Säg åt henne att komma hit.
Jag vill att du tar hand om köket igen. Laga någonting gott åt mig.
-Den här flickan vet inte hur man gör. -Javisst, mamma.
Vad står du där för? Gå och laga mat!
Det var en liten gest av erkännande från mamma Elena-
-men för Tita betydde det allt.
Hon kände att hon behövde laga någonting speciellt åt sin mamma.
Hon behövde ett recept där hon kunde få in något av den kärlek-
-och det djupa medlidande hon kände för henne.
En god buljong är som en omfamning, Tita.
En varm kram. Som att vakna i gryningen efter en mardröm.
Som att komma hem. Till vår trygga härd.
Jag kokade den buljongen åt dig när du var sjuk-
-eller när du var ledsen. En buljong läker.
Till den här buljongen behövs två oxsvansar, en lök-
-två vitlöksklyftor, tomater och majskolvar.
När vitlöken och löken är hackad-
-steks de med de uppskurna oxsvansarna.
Oxsvansarna måste kokas i rätt mängd vatten.
Om det är för mycket, blir buljongen vattnig.
En ordentlig buljong ska vara som en soppa.
När vattnet börjar koka lägger man i grönsakerna.
OXSVANSBULJONG
Här har du det.
Ett benådande undertecknat av Mexikos president.
Din returbiljett.
I ditt land utför pengar mirakel.
Vi avskaffade en diktatur, men nu är det likadant igen.
Folk har det fortfarande eländigt.
Du blev benådad, men för dem är du fortfarande en rebell.
Är du säker på att du vill tillbaka till Piedras Negras?
Jag ska ta tillbaka gården. Min farbror ska betala för allt han har gjort.
Din farbror... Jag tror att din farbror är inblandad i olagligheter.
Alla gårdar som ligger i närheten av din fars-
-har blivit anfallna av Villa-anhängare sen hans befordran.
När de har anfallits överges de.
Sen säljer ägarna dem av rädsla. Vem är det som köper dem?
Jag lovade din far att inte dra in dig.
Men jag vet att det inte kommer att hindra dig.
Om du någonsin behöver hjälp från regeringen-
-tveka inte att ta kontakt med general Vargas i Monclova.
Han är en gammal vän.
Ursäkta.
Pedro, vagnen är klar. Nu åker vi.
-Lycka till. -Tack.
Ursäkta, señora.
-Ge mig mer te. -Ja.
Det var som Nacha sa.
Oxsvansbuljongen var som en djup omfamning för mamma Elena.
En kram så full av ömhet-
-som hon inte hade upplevt på många år.
José.
Mamma Elena kände allt Titas medlidande i José Treviños blick.
Då insåg hon hur bedrövad hon måste ha blivit över att se henne så.
Det kunde mamma Elena inte uthärda.
Vad var det i buljongen egentligen?
Fina!
Jag blir förgiftad.
-Vad är det i buljongen? -Inget.
Tita vill döda mig! Det tänker jag inte tillåta!
Vad har hänt?
Vad har du lagt i buljongen, Tita? Du vill förgifta mig!
-Ingen vill förgifta dig. -Otacksamma flicka! Du vill se mig död!
Du tror att det är mitt fel att du inte är med Pedro Múzquiz-
-men det var han som föredrog Rosaura! Du förstörde den kärleken, inte jag!
-Lugna dig, mamma. -Varför rymde ni inte tillsammans?
Min älskade blev dödad. Du kunde ha rymt med honom! Dumhuvud!
Doktorn... Hon vill förgifta mig.
-Hon har lagt något i buljongen! -Hon yrar på grund av infektionen.
-Vänta utanför. -Var är mina döttrar?
Tro mig, doktorn. Hon har lagt något i buljongen.
-Min dotter vill förgifta mig. -Señora Elena...
-Vad hände, Fina? -Jag vet inte.
Jag kanske gjorde något fel så att den inte blev god.
Nej, Tita. Tvärtom.
Vart ska du, Fina? Fina!
Ett ögonblick trodde jag att det skulle bli bättre mellan oss.
Vi måste ta din mamma till sjukhuset.
Medicinerna kommer att börja verka snart, men hon måste till sjukhus.
Såja.
Jesús!
-Jesús! -Fina, det är...
Jag vill berätta varför jag gick.
Men avbryt mig inte, för då kanske jag inte kan fortsätta.
Vet du vad jag tror?
Vad då?
Att barnet är lyckligt lottat.
För att du kommer att bli dess mamma.
Och jag ska kämpa för att förändra saker.
För dig och barnet.
Gertrudis.
Vi behåller barnet.
Juan, du vet hur jag är.
Jag gör alltid som jag vill. Inte ens min mamma kunde hantera mig.
Om jag får det här barnet kommer allt att förändras.
Jag vet inte om jag kan.
Men jag är beredd att försöka med allt jag har.
Är du?
-Vad är det? -Ursäkta, översten.
Señorita Gertrudis. Jag kom just från Piedras Negras. Er mor behöver er.
De vill förgifta mig...
Ingen ska få förgifta mig...
Tita! Tita!
Hon lever.
Hon har druckit upp hela flaskan med kräkmedel.
-Vad ska vi göra? -Dessvärre kan vi inget göra.
I så höga doser är det ett gift.
Tita skrev i sin dagbok-
-att hennes band till Pedro var så starkt-
-att hon kände hans närvaro långt innan han kom den dagen.
Tack.
Delfino, bär in sakerna på mitt rum. Tack.
Men...
Hur...
Varför kom du inte?
Tita...
Det är dags.
-Mamma... -Min flicka...
Du är gravid.
Ja, mamma.
Gertrudis...
Ansträng dig inte, mamma.
-Jag har saknat dig så. -Jag har saknat dig också.
Rosaura... Du är familjens överhuvud.
Bevara våra traditioner.
Få Las Palomas att blomstra igen.
Ja, mamma. Jag lovar.
I NÄSTA AVSNITT
Jag vet att känslor inte bara försvinner.
-Skål för er! -Ni utnyttjade och förförde Tita!
-Jag har inte utnyttjat Tita! -Ni vet att vi älskar varandra.
Jag har order att gripa Pedro Múzquiz.
-Släpp mig! -Den här gången ska du dö.
Text: Åsa Tålig Iyuno