Tita var besatt av graviditeten i dagevis.
Brystsmertene og den oppblåste magen-
-lot henne ikke tenke på annet.
Hadde omstendighetene vært annerledes-
-ville det vært fantastisk å få barn med Pedro.
Men timingen og måten gjorde dette forferdelig for alle.
Tita.
Trenger Esperanza noe?
Vet Pedro?
Vet hva?
Om graviditeten din.
Sa du det til Pedro?
Nei. Han vet ingenting.
Jeg har tenkt i dagevis på hvordan jeg kan løse dette uten å skade familien.
-Så du skal si hva jeg skal gjøre? -Ja, det skal jeg!
Gift deg med legen og få ham til å tro at det er hans.
Vil du at jeg skal lyve?
Ekteskap er en forretningstransaksjon. Det er alltid løgner.
Utrolig at du ber meg om det.
Barnet ditt blir uekte, Tita.
Lyver du, redder du ryktet til familien og barnet ditt.
Om du sier sannheten, knuser du den stakkars legens hjerte.
Og du ender opp alene.
Tenk nøye over det.
I går hørte jeg ham snakke, det var bare babling. Jeg trodde han drømte.
Jeg så til ham, og jeg fant ham slik.
Familien hans er fortsatt på gården.
-Skal jeg hente dem? -Nei.
Ikke ennå.
Jeg tar meg av det.
-Jeg vil ikke sette dem i fare. -Så?
Vi må begrave ham.
Jeg drar til Monclova for å få hjelp.
Delfino.
Takk.
Så synd.
Enda et dødsfall. Og alt forblir det samme.
Santos døde ikke forgjeves.
La oss fortsette.
Fina.
Hvorfor er du her?
-Kan vi snakke? -Snakke om hva?
Jeg fortalte deg alt for lenge siden.
-Jeg trengte tid til å tenke... -Du brukte for lang tid!
Du sa hva du har opplevd, og jeg visste ikke hva jeg skulle si eller gjøre.
Nå har jeg skjønt.
Hva skjønte du?
Du har vært gjennom den situasjonen, men for meg er du fortsatt den samme.
Det jeg mener, er...
Før ville jeg at du skulle være dama mi, at du skulle være med meg.
Men nå...
Nå vil jeg at du skal gifte deg med meg.
Jeg vil at du skal bli kona mi, om du vil.
Ja, det vil jeg. Det vil jeg!
-Har du snakket med Tita? -Nei. Hvordan det?
Bare glem det.
Du føler deg fortsatt uvel, ikke sant?
Ja, noen ganger. Det går bra, jeg klarer meg.
Når vi er alene, vil alt endre seg.
Vi kan gi Esperanza en bror.
Jeg har noe å gjøre på Monclova.
-Er det politikk? -Nei, det gjelder gården.
Gjør det en annen dag. Vi har gjester i morgen.
Ikke vær redd.
Jeg kommer tilbake i tide til å møte legens familie.
Han vil bo i Torreón.
Familien hans er der. Det er roligere enn Piedras Negras.
Og det er flere sjanser til å få jobb. Har jeg sagt at han vil ha ti barn?
Jeg sa vi skulle få så mange Gud vil. Hvor mange barn skal du ha, Tita?
Jeg tenker ikke på det.
Kom igjen! Virkelig? Du skal gifte deg. Dessuten elsker du barn.
Vil du ha gutter eller jenter?
Alt annet enn tvillinger for meg. Bestemor sa at...
La oss gjøre dette i morgen.
Hvor skal du, tita?
Jeg føler meg ikke bra. Jeg vil ikke lage mat, Fina.
Jeg håper vi har nok tid, og at de ikke er så sultne.
Det går bra.
Er alt i orden?
Tita var fortapt.
Hun ønsket at Gertrudis var der for å dele sin tvil og frykt med henne.
Men Gertrudis hadde et nytt hjem.
Et sted uten menn å adlyde. Langt vekk fra kampene.
Et sted der hun og sønnen søkte en annen måte å slåss på.
Hei!
Et sted der kvinner banet vei for viktige kamper, som stemmerett.
Dette er flott!
-Nok til barna? -Ja, de er store!
Gå bort dit og hakk grønnsakene.
MONCLOVA, HOVEDKVARTER
Jeg stolte aldri på general Múzquiz, men jeg kan ikke tro deg.
Det er sant, general Vargas.
Hva om det er en personlig vendetta?
General Múzquiz har gården til faren din, ikke sant?
Ja, det har han.
Men jeg bryr meg bare om folk.
Jeg vil ikke ha hevn. Jeg vil ha rettferdighet.
-Alle sier det samme. -General...
Jeg så ham inngå avtaler med gringoene med mine egne øyne.
Han delte informasjon.
Opprørernes og hærens posisjon, og han gir dem trolig provisjoner.
Det er en alvorlig anklage. Det er å forråde faderlandet.
-Har du vitner? -Nei.
Vitnet mitt døde av mishandling og av forferdelige levekår.
-Alt på grunn av Felipe Múzquiz. -Du har ingen bevis.
-Og ingen vitner. -General, du må gjøre noe!
Skaff bevis. Etterforsk.
Du kom hit uten bevis og uten vitner.
Bare for å fortelle meg om en dekorert generals overtredelser?
Du er modig nok til å kjefte på meg og kreve at jeg gjør noe med det?
La meg si deg noe.
For det første har jeg ikke nok menn til å etterforske-
-og gå etter en av våre.
For det andre er det slåssing overalt.
Folkene mine dør, og det er min prioritet.
Takk, general.
Unnskyld meg, Rosaura.
Hva vil du?
Kjæresten min, Jesús, var her. Han ville fri.
Hva jobber han med? Jeg vet ikke om vi kan gi ham jobb.
Han vil ta meg med til Torreón.
-Til Torreón? -Vi drar etter bryllupet.
-Du kan ikke gjøre det. -Hvorfor ikke?
Moren min ga deg mat og husly. Er du ikke takknemlig?
Selvfølgelig er jeg det.
Fina, du hadde ikke overlevd uten De la Garza-familien.
Det er sant.
Derfor kan du ikke dra.
Aldri?
Kanskje en dag, men det er ikke opp til deg. Skjønner du?
Du tilhører dette huset, som Nacha.
Ikke glem det.
Du må pusse sølvbestikket til middagen i morgen.
Ja, Rosaura.
Fina.
Fra nå av kaller du meg patrona. Vi er ikke barn lenger.
-Hva vil du? -Jeg ser etter Juan Alejandrez.
Oberst! Det er noen til deg.
Se hvem som er her.
Hva skal du ta denne gangen?
Du skylder meg ei hoppe, drittsekk.
Jeg trenger din hjelp.
Vel...
Det er derfor vi er her.
La meg se om jeg forstår.
Vil du at vi skal fange Múzqiz? Ta ham mens soldatene hans er der?
Akkurat.
Men du vil ikke drepe ham.
Nei. Jeg vil at han skal stilles for retten og sone.
Felipe må være den første som faller.
Det må være andre militære som stjeler der ute.
Foreslår du ikke det samme som sist?
Forrige gang ødela han for oss alle.
Om du ikke vil bli med, er det greit. Jeg gjør det likevel.
Du alene?
Jeg vil ikke bare sitte og vente til alle de stakkars menneskene er drept.
Vi trenger litt pulque, hva?
Gertrudis forlot gården for noen dager siden.
Ja.
-Hun bor med andre kvinner i fjellene. -Vil hun ikke være med deg?
Faktisk var det jeg som ikke ville være med henne.
Men for å være ærlig...
...savner jeg henne.
Så gå og hent henne.
Du finner ikke en annen kvinne som henne.
Kanskje du har rett.
Du bør legge deg.
Du må være sterk for å gå etter onkelen din.
Om jeg lar deg være alene, blir du garantert drept.
Og denne gangen kommer du ikke tilbake til livet.
Rasshøl.
Har du bestemt deg?
Mamma?
Det er bedre å lyve enn å fortelle sannheten og ødelegge livet ditt.
Det er for ditt eget beste, Tita. Og for ditt barns skyld.
Du må gifte deg.
Du må forlate dette huset.
Det er bedre å ikke si sannheten.
Og lyve som du gjorde da du var gravid med Gertrudis?
-Hva sa du nå? -Jeg vet at du elsket en annen.
Hvordan våger du, Tita?
Jeg skal ikke lyve, jeg er ikke som deg.
Jeg er lei av at alle sier hva jeg skal gjøre!
Gå vekk, jeg vil aldri se deg igjen!
Den oppblåste magen og brystsmertene forsvant i det øyeblikket.
Sikkerheten på at hun ikke var gravid-
-var en lettelse som snart ble til tristhet.
Innerst inne ønsket Tita at hun hadde vært gravid med Pedros barn.
-Hei. -Hei.
-Hei, Alex! -Kom hit, Alex. Jeg skal hjelpe deg.
Forsiktig, Grace.
-Hvordan går det? -Greit.
-Flott. Hadde du en fin tur? -Vær forsiktig der.
Endelig er vi her.
-Takk. -Hei!
-Hvor er hun? -Der er hun.
Min kjære!
-Kan jeg sette den her? -Ja. Takk, Fina.
Hva er galt?
Du har grått.
Hvorfor?
Kom hit.
Du må være modig for å gjøre det du vil, Tita.
Og jeg er ikke modig.
Du har snakket med Rosaura, ikke sant?
Nå som John er tilbake i Las Palomas-
-følte Tita, i tillegg til å lage mat til familien-
-behov for å fortelle ham sannheten.
For å feire tante Marys besøk-
-bestemte Tita seg for å lage Tezcucana-bønner.
En enkel og veldig meksikansk rett.
Først friteres hakket løk i smør.
Når løken blir myk, tilsettes kvernet tørr chili og salt.
Når kraften er krydret, tilsettes bønner, kjøtt og svinesvor.
Mens hun lagde mat-
-kunne ikke Tita slutte å tenke på konsekvensene av tilståelsen.
Men hun var fast bestemt på å fortelle John sannheten.
Hun ville ikke bygge en fremtid basert på rene løgner, som Elena.
Derfor seg et sterkt ønske om ærlighet inn i bønnene litt etter litt.
TEZCUCANA-BØNNER
General Múzquiz!
Et hastebrev fra general Vargas fra Monclova.
-Hvorfor ble ikke jeg sendt et telegram? -Jeg vet ikke, señor.
-Hva trenger du? -Svaret ditt, señor.
-Det er ikke noe svar! -Ja, general.
-Moya! -Señor.
-Gjør mennene klare. Vi skal hjem. -Alle, general?
Så klart alle!
Er Pedro borte?
Han dro til Monclova på grunn av en hastesak.
-Han blir ikke lenge. -En hastesak?
Noe knyttet til gården.
For en søt baby!
Du blir flink med broren din.
-Hvilken bror? -Vær så snill, Rosaura.
Kan jeg ikke si hva du sa til meg?
-Hva...? Hva sa du til henne? -Ingenting.
Tita vil virkelig bli mor. Hun har alltid drømt om det. Ikke sant?
-Hva skjer, John? -Ingenting, tante. Hun...
Hun fortalte oss om bryllupsfesten.
Men Tita lager mat til oss i dag, ikke sant?
Jeg gleder meg til å smake hennes talenter.
-Ja, det skal hun. -Bra.
Vil du holde henne?
Vil du? Ok.
Forsiktig, Alex.
Veldig bra. Du vil lære det.
Hun er trøtt. Jeg tar henne til sengs. Imens kan dere gå til spisestuen.
Ha meg unnskyldt.
-Straks tilbake. Gå til spisestuen. -Klart. Er du sulten?
-Ja. -Kom igjen.
-Takk. -Kom igjen.
-Rosaura. -Ikke vær sint, Tita.
Det er vanskelig for deg, så jeg hjelper.
-Jeg trenger ikke hjelp! -Fina.
Legg henne, så serverer du middag.
Hvorfor så lang i maska? Du skremmer gjestene.
Ja, señora.
Ikke vær sånn, hun fortjener det ikke.
-Hun kan dra når hun vil. -Hun drar ikke, Tita.
Jeg må slutte å se deg så jeg endelig kan puste.
Gift deg og dra, for Guds skyld.
Rosaura vil ikke være med oss.
Hun har ikke følt seg bra nylig, nå hviler hun.
-Så synd. -Vel bekomme!
Vel bekomme!
-Takk! Vel bekomme. -Takk.
-Hva synes du? -Det er nydelig! Gratulerer, Tita.
-Takk. -Bare hyggelig.
Som vanlig, Tita, er det nydelig. Helt nydelig.
-Takk, fader. Vil noen ha tortilla? -Ja, kjære, selvfølgelig.
Da de smakte på bønnene-
-eksploderte Titas ønske om sannhet og overveldet gjestene.
-Har jeg sagt hvorfor jeg er singel? -Nei, aldri.
-Ikke? Aldri? -Nei.
Jeg liker ikke menn. Jeg elsker kvinner.
Jeg tror ikke jeg har fortalt noen om dette før.
-Skål! -Skål!
Skål, mine kjære!
Savner du moren din veldig, Tita?
Som vanlig, vil jeg tro, fader. Hvorfor spør du?
Jeg vet ikke, og jeg mener ikke å være uhøflig, men for å være ærlig...
Du aner ikke hvor glad jeg er for å vite at hun er borte.
Jeg orket ikke den forbanna kvinnen mer.
-Fader! Hva sa du nå? -Vel, det er sant!
-Tita, dette er så godt! -Takk.
Men om du hadde gitt oss litt tequila-
-hadde dette vært minneverdig.
Vel, faktisk, tar jeg to eller tre glass tequila for å sovne.
-Vel, da må jeg si at jeg drikker fire! -Akkurat.
Nå som Grace har forklart hvorfor tequilaen ikke varer lenge hjemme...
-Unnskyld! -...vil jeg si noe.
Jeg vet ikke om det Rosaura sa, var sant, men dere er min eneste familie.
Og jeg vil at dere skal vite at jeg gjerne vil gi Alex et søsken.
Ja, Tita.
-En stor applaus! -Ja!
Bravo!
Jeg er svimmel, jeg trenger luft.
Straks tilbake.
-Hvor gikk hun? -Vet ikke.
Der er du.
Hei, du!
Jeg var med Pedro, John.
Jeg måtte fortelle deg om det.
Du fortjener sannheten.
Elsker du ham?
Men jeg elsker deg også.
Når jeg er med deg, føler jeg at jeg elsker deg.
Men når jeg er med Pedro, føler jeg at jeg elsker ham.
Hater du meg?
Nei.
Uansett hva du sier, kan jeg ikke hate deg, Tita.
Jeg elsker deg.
Og jeg vil tilbringe resten av livet mitt med deg.
John!
Det er noen dager til bryllupet.
Tenk nøye over det. Og ta en avgjørelse.
Og jeg sverger at om du bestemmer deg for å være med meg-
-skal jeg gjøre deg til verdens lykkeligste kvinne.
Om du velger Pedro...
...håper jeg han tar vare på deg.
Valentina. Valentina.
Jeg skal drepe ham!
-Hva sa du? -Jeg skal drepe Pedro!
På'n igjen.
Les dette.
Han møtte Vargas. Han vet om avtalen vår med gringoene.
Nå skal jeg knuse ham.
Ellers er det meg eller oss.
Hvor er Julio?
Der er han!
Juan, treet!
Kom igjen, din jævel!
Søk dekning!
Stopp!
-Stopp! -Stans!
-Stopp! -Ild opphører!
Nei! Nei!
Mamma?
Han lever, general!
-Han lever. -Hent hjelp!
Hvem faen var det?
Hvem skjøt sønnen min?
Det gjorde vi alle, onkel!
Denne krigen respekterer ingenting.
Se på oss. Vi er familie, og vi vil drepe hverandre for en gård.
For et land som tilhører de som jobber der.
Gjør deg klar, Pedrito. Jeg sender deg til faren din.
-Så du holder ham med selskap. -Om det er det du vil, skyt meg.
Det forandrer ingenting.
Legg ned våpnene.
Hvor mange flere døde trenger du?
Hvor mange foreldre? Hvor mange brødre? Hvor...
Hvor mange flere sønner må vi miste?
Hvorfor? Så noen få som deg blir rike?
Skyt, det er en ordre! Hva venter dere på, jævla drittsekker?
Det er ingen grunn til å fortsette med dette. Vi trenger rettferdighet!
Dere blir rike på ulovlige måter mens folk sulter!
Gjør som jeg sier, tølpere!
Overgi deg, onkel.
Vi trenger ikke flere døde.
Du tar feil, Pedrito. Vi trenger én til.
Fader vår, du som er i himmelen, med min engel, i min dødstime...
Amen.
Hva gjør du her? Og på dette tidspunktet?
-Våkner Rosaura, kjefter hun på meg! -Nei, glem henne. La oss dra nå!
-La oss dra. -Nå?
-Fina! -Ta tingene dine, la oss dra.
Gjør hva du vil med livet ditt. Bare dra.
Fina, la oss dra nå!
Takk.
Takk, Tita.
Kom igjen.
Selv den siste bønnen som var igjen-
-holdt i seg ønsket Tita hadde laget retten med.
Ikke engang Rosaura kunne motstå den effekten.
Den kvelden så Tita søsteren sin på en måte hun ikke hadde sett henne før.
Hun ville aldri se henne slik igjen.
Føler du deg bedre?
Ja.
Jeg våknet og var skrubbsulten.
Fina har nettopp dratt. Jeg ba selv Jesús komme.
Det er greit.
Alle kan gjøre jobben hennes.
Jeg takket deg aldri.
For hva da?
For alt.
For at du hjalp meg med å ta imot Robertito.
For at du tar så godt vare på ham. For at du tar vare på Esperanza.
Jeg er ikke gravid.
Tita, hør på meg.
Ikke gift deg med legen om du ikke vil. Men vær så snill, ikke ta Pedro.
Om du tar Pedro, dør jeg.
Vær forsiktig med ham.
-Forsiktig. -Ja.
Valentina.
Du kan beholde gården. Men jorden tilhører arbeiderne.
Jo før jeg drar, jo bedre. Jeg forbanner dagen jeg ble en del av denne familien.
-Hypp! -Kom igjen.
Pedro!
Takk, Chen.
-Vi ses. -Vi ses.
Går det bra?
-Vil du fortsette å kjempe? -Det er det jeg er flinkest til.
La meg si deg noe. Du fikk meg tilbake dit.
Men for å være ærlig, er det langt igjen-
-før vi forstår nøyaktig hva du har sagt.
-Ta vare på deg selv, Juan. -Lykke til, drittsekk.
Kom igjen, folkens!
-Kom igjen! -Kom igjen!
Hvor var du?
Går det bra?
Ja. Ja, det går bra.
Jeg har fortalt John om oss.
Han var såret, men han forsto.
Og han vil gifte seg?
Ja.
Hva med deg?
Jeg vet ikke.
Det som skjedde mellom oss...
...var det mest vidunderlige jeg har opplevd.
Aldri be meg om å glemme det, for det gjør jeg aldri.
Du var lykkelig da.
Gjør det som gjør deg lykkelig, Tita.
Det blir en flott dag, vennen.
I NESTE EPISODE:
Jeg gjør det rette, ikke sant?
Er dere fast bestemt på å elske og respektere hverandre-
-og leve i ekteskap resten av livet?
Tekst: Audun Bie Iyuno