זה יהיה יום נהדר, מתוקה.
אני עושה את מה שחייב להיעשות, נכון?
אם זה בא מהלב שלך, אז את עושה את מה שחייב להיעשות.
דיו!
גרייס תגיד לך מתי להביא את הטבעות, בסדר?
כן, אבא. -בסדר גמור.
אבא אמר שתגידי לי מתי להביא את הטבעות.
נכון. -אבל איך אני אמורה...?
אני אגיד מתי, אל תדאגי.
הכלה מגיעה!
אני נראה בסדר? -היא נראית כמו נסיכה!
תודה, דלפינו.
תודה.
תוכל לעזור לי, דלפינו?
תודה.
היא נראית יפהפייה.
ברוכים הבאים, אחים.
מי ייתן וברכתו של האל הכל יכול
תשרה עליכם.
האל אמר,
"לא טוב היות האדם לבדו...
"אעשה לו עזר כנגדו".
אתה לא מתחתן עם אישה זו מתוך תשוקה לא טהורה,
אלא מתוך כוונות טובות.
האל הכל יכול, תן לנו את רחמיך
ותן לנו להיות יחד בממלכתך, כולנו בו זמנית.
אלה דברי האל.
אנחנו מהללים אותך, אלוהים.
בואו נעמוד.
אנחנו כאן, במזבח,
כי אלוהים, המפואר עד אין קץ,
יבטיח את רצונכם להיכנס לנישואים האלה.
עמדו זה מול זה.
הביטו זה בזה.
עכשיו, השאלה היא,
האם אתם נמצאים כאן מרצונכם החופשי, בלי שהופעל עליכם לחץ כלשהו?
כן, אבי, מרצון.
האם אתם נחושים לאהוב ולכבד זה את זה
ולחיות כנשואים זה לזה לשארית חייכם?
האם אתם נחושים לאהוב ולכבד זה את זה
ולחיות כאנשים נשואים לשארית חייכם?
אני מצטערת.
אני לא יכולה.
לא!
מה קרה?
פדרו.
זהירות, גברתי. -תודה, דלפינו.
טיטה!
איפה היא?
מה קרה? -טיטה!
רוסאורה!
ידעת, נכון?
אמרת לה ללכת, נכון?
אני לא... תירגעי. -מה עשית? עזבי אותי!
רוסאורה, בבקשה, את חייבת להירגע.
חזרת.
רוסאורה.
מה קרה?
לאן הלכת? -אנחנו צריכים לדבר.
לא.
אל תגיד את זה, אני לא רוצה לשמוע אותך.
אני עוזב עם טיטה.
אנחנו לא יכולים להמשיך לחיות ככה.
לא, זה לעולם לא יקרה.
האם שנינו לא סבלנו מספיק?
אם לא היית מקבלת את ההסכם של אימא שלי, אף אחד לא היה סובל.
לא בגדתי באף אחד!
התחתנתי איתך כי אהבתי אותך!
לעולם לא אוהב אותך.
אני יודעת, אני יודעת את זה.
אפילו לא אכפת לי.
אם תרצה או לא, אהיה לצידך עד יום מותי.
עדיין יש לנו זמן.
גם את יכולה להיות מאושרת.
לעולם לא אהיה מאושרת.
לא אתן לך או לטיטה להיות מאושרים.
אם תעזוב את הבית הזה, לעולם לא תראה שוב את אספרנזה.
כבר איבדת בן.
אתה רוצה לאבד גם אותה?
שניכם עוזבים?
ואיפה תגורו?
כרגע אני לא יודעת כלום.
מה שחשוב הוא שעשיתי מה שהייתי חייבת לעשות.
ידעתי שאת לא בטוחה.
לקח לי יותר מדי זמן להחליט.
החובה שלך היתה להתחתן עם הרופא. זה כל מה שהיית צריכה לעשות!
חובה, מסורת, נימוסים טובים. את נשמעת בדיוק כמו אימא.
כל זה לא משנה, מתי תביני?
אל תרביצי לה!
אם אימא היתה כאן, כל זה לא היה קורה.
היית מצייתת לה!
היא שיקרה לנו. הכריחו אותה להתחתן.
היא אהבה גבר אחר. -זה לא נכון.
גם כן נימוסים טובים.
זה שקר, שתיכן משוגעות.
אתן מנסות לפגוע בי! כל חיי הייתן נגדי!
כל מה שמעניין אותך זה לעשות רושם טוב. מעולם לא היה אכפת לכם מאיתנו!
תסתלקו מהבית שלי אחת ולתמיד, לעזאזל!
כשאת ופדרו תחליטו מה לעשות, תודיעו לי.
תשמרי על עצמך.
אני אוהבת אותך.
אם חואן לא יבוא, אני אגרור אותו אלייך באוזניים!
בביצים!
ג'ון.
למה אתה כאן?
רציתי להיפרד.
זה בשבילך.
זו היתה מתנת החתונה שלך.
בתוך כל אחד יש קופסת גפרורים.
אנחנו רק צריכים למצוא מאיץ.
זה לא כל מה שהאגדה מספרת.
עלינו להיזהר ולהדליק גפרור אחד בכל פעם.
אחרת, אם הרגש חזק מאוד וכל הגפרורים יוצתו,
הלהבה תבער לנצח.
לא התכוונתי לפגוע בך.
אני יודע.
אם אתה רוצה הסבר, אני לא אעשה את זה, לא היום בכל מקרה.
לא.
אני לא יכול לסבול להיות רחוק משניכם. -עכשיו הוא הבן שלך.
אני אידיוט. -ברור שאתה אידיוט.
סלחי לי.
ומה עוד?
לא בגדת בי.
אפשר לבטוח בך, חרטרודיס.
ומה עוד?
תרצה לומר עוד משהו?
הייתי מוצף קנאה.
הייתי אידיוט. ממש התעצבנתי כי חשבתי ש...
שאת אוהבת מישהו אחר.
ומה עוד? -סלחי לי.
אני מתגעגע אלייך מאוד.
סלחי לי.
חרטרודיס.
אתה בא או לא?
תיקחי אותו למיטה?
מה את רוצה?
לא יהיו לי עוד ילדים.
אספרנזה תישאר איתי עד יום מותי.
את לא מבינה כמה המסורת הזו מזיקה?
זה הדבר היחיד שיש לי.
לאספרנזה יש זכות לחיות את החיים שהיא רוצה.
אני מוכנה לקבל את זה.
אבל אל תיקחי ממנה את אבא שלה.
לכי רחוק, ואל תחזרי לעולם.
התגעגעתי אליך. -התגעגעתי אלייך יותר.
תשמרי את זה במקום בטוח.
יום אחד, חוססיטו שלנו יראה את זה.
כן.
אני חייב לחזור.
אני בטוחה שיש דרך אחרת לשנות את המצב.
רצית להילחם, כמוני. מה קרה?
טוב, עכשיו יש לנו בן.
כן, זה נכון.
אבל אני לא יכול לנטוש את אנשיי.
אני לא יכול פשוט להיעלם.
אני לא עריק. -ברור שלא.
אתה לא, אני יודעת.
אבל חוסה זקוק לך.
אז בואי נלך.
אתה לא תנטוש את הרעיונות שלך, וגם אני לא אנטוש את שלי.
אין לי ברירה.
מה את באמת רוצה?
אני רוצה שתשמור על עצמך.
אני אחזור לקחת את שניכם.
אני נשבע.
הנה את.
את מוכנה?
כן.
מה קרה?
זה היה יום ארוך מאוד.
הוא היה נפלא.
לילה טוב.
"פדרו...
"אני כותבת את המכתב הזה כי אני לא אמיצה מספיק בשביל להסתכל עליך ולהיפרד...
"הסכמתי לעסקה שהציעה רוסאורה...
"ואני עוזבת לתמיד...
"אם נישאר יחד...
"כאן או במקום אחר...
"רוסאורה לא תרשה לך לראות שוב את אספרנזה...
"וגרוע מזה,
"היא תדון אותה לחזרה על אותה מסורת מגוחכת שהרסה את חיי...
"אני לא אתן לזה לקרות...
"המסורת הזאת תמות איתי...
"תדאג לאספרנזה. אני אדאג לה בכל קיץ...
"אני בטוחה ששנינו...
"נעזור לה להיות אישה חופשייה...
"היום אני מוותרת על האושר כדי שאספרנזה תוכל להיות מאושרת...
"אני גם מוותרת עליך...
"ואני אנסה להשיג את החירות שלי...
"בבקשה, לעולם אל תפקפק באהבתי אליך...
"אנו אוהבים זה את זה מרחוק מאז שהיינו ילדים...
"אני חושבת שיהיה טוב יותר לכולם אם הדברים יישארו ככה...
"להתראות, פדרו".
באותו יום השתנו חייהן של בנות משפחת דה לה גרזה לתמיד.
בעוד טיטה לוחמת בתהפוכות שבתוכה, המורדים,
אף שנחלשו יותר ויותר, המשיכו גם הם להילחם.
פרש! -מי זה?
תעזרי לי. -תני לי אותו.
אני אטפל בו. קדימה, רוצי!
הזמן חלף, ורוסאורה קיימה את הבטחתה.
היא לקחה את אספרנזה לטיטה בכל קיץ.
זהירות.
שלום, אספרנזה! -שלום, דודה טיטה!
תיכנסי. את צריכה עזרה?
גם טיטה עמדה בהסכם.
היא מעולם לא ניסתה להשיג את פדרו.
בתמורה, היא ראתה את אספרנזה גדלה.
בסופו של דבר, טיטה מצאה את השלווה שלה השתוקקה זמן רב כל כך.
היא חיה חיים שקטים.
היא סרגה, בישלה,
וחיכתה להזדמנות הבאה שלה לבלות עם אספרנזה.
וכמו שנאצ'ה עשתה איתה,
טיטה לימדה את אספרנזה את כל סודות הבישול שלה.
ועשב התיבול הזה עם הריח המסוים הזה הוא...
זה עשב תיבול. -זה מנטה.
נכון, מנטה.
תפרסי פרוסות דקות יותר כדי שיהיה קל יותר לבשל אותן.
פדרו מעולם לא שב לקיים יחסים אינטימיים עם רוסאורה.
הוא היה אב למופת.
הוא הקדיש את כל גופו ונשמתו לבת הזאת,
ולמלחמה על זכויות המקופחים.
כבעל קרקעות, הוא קידם חקיקה
לשיפור תנאי העבודה של האנשים בכל הארץ.
נסיעה טובה, מותק. -תודה, דודה.
תחזרי מהר.
הזמן המשיך לחלוף.
אני מניחה שבינתיים,
טיטה ופדרו מעולם לא הפסיקו לחשוב זה על זה.
עמוק בפנים, הם ידעו שהיותם רחוקים זה מזה היא הדבר הכי טוב לכולם.
ואספרנזה?
איפה הבת שלי?
אני לא יודע.
אספרנזה!
יש לנו אורחים. -אני באה, אימא.
להתראות, אלכס. -להתראות.
להתראות, גברתי.
מה עשית עם הבן של ד"ר בראון?
אני לא חושבת שעלמה צעירה צריכה להתנהג ככה.
חוץ מזה, אני לא מרגישה טוב. אני צריכה שתטפלי בי.
הכאב של רוסאורה החמיר.
העובדה שפדרו המשיך לדחות אותה,
הרצון הסודי שלה למנוע מאספרנזה למצוא אהבה,
וכל המרירות שהיא שמרה בליבה
גרמו לה להירקב בפנים, לאט לאט.
אימא!
אימא, מה קרה? אימא!
אימא.
היא מתה.
אחרי מותה של רוסאורה,
אספרנזה ביקשה מטיטה לעזור לה לבשל לאירוע קרוב.
טיטה הסכימה כי היא ידעה שפדרו יהיה עסוק בעיר.
החזרה לחווה העלתה רגעים כואבים בזיכרונה של טיטה.
היא גם עוררה זיכרונות יפים שהיו רדומים מזמן.
באותו יום הן בישלו פלפלים ברוטב אגוזי מלך.
המנה שבאופן מסורתי חוגגים איתה את עצמאותה של מקסיקו.
אומרים שאם מבשלים את המנה כמו שצריך,
היא עשויה להאיר את נשמתו של כל אדם הטועם אותה.
הכנת המנה הזאת, עם אספרנזה במטבח שבו היא נולדה,
המקום בו היא גדלה ולמדה כל כך הרבה דברים,
ריגשה את טיטה עד עמקי נשמתה.
לכן היתה לה תחושת חופש חזקה שהלכה והתעצמה בתוכה.
ושוב, ההרגשה הזאת התפשטה לכל מנת אוכל בה היא נגעה.
פלפלים ברוטב אגוזי מלך
אבא, תרשה לי להכיר לך כמה חברים.
בוא. -בסדר.
מה שלומך?
זה בטו. -שלום.
שלום. -ואשתו.
שלום.
אני מודה לחיים
על כך שדרכינו הצטלבו לפני זמן רב.
היום, אני רוצה להרים כוסית
לחייך, אספרנזה היפהפייה שלי,
ולחיי כולכם, לחיים!
לחיים! -גם אני רוצה לומר משהו,
ועוד לפני שנתחיל לאכול!
כלומר...
אם אני לא אוצף ברגשות.
אני רוצה להודות לאבא שלי,
לאימא שלי,
לחמי היקר...
ולך, אלכס,
על שהפכתם אותי לאישה המאושרת ביותר בעולם.
אני רוצה גם להודות לאדם נהדר.
האדם הזה לימד אותי והראה לי
שאני יכולה להשיג כל מה שאני רוצה בחיים.
שאין גבולות,
ושחופש הוא לא מתנה,
צריך להילחם עליו בכל יום ויום.
אני יודעת שהיום אני כאן...
הודות לך, טיטה.
אני כל כך שמחה שאת לידי.
למען האמת, היית כמו אימא שנייה בשבילי.
לחיים! -לחיים!
לחיים. -בראבו.
בן.
בראבו.
מי זה? -אין לי מושג.
הזמנת אותם? -זה לא חוססיטו?
זו דודה חרטרודיס.
זאת דודה שלי!
אחותי!
כולכן נראות יפהפיות! פינה!
שלום.
נעים מאוד, אני טיטה. -נעים מאוד.
חוסה, גדלת כל כך!
אני כל כך שמחה שסוף כל סוף פגשתי אותך.
בואו, תכירו את המשפחה שלי.
תודה רבה.
המנה הזאת כל כך טעימה!
זה כל כך רך!
לא, זו טיטה דה לה גרזה!
כהרף עין,
הפלפלים נעלמו מהמגשים.
האורחים טעמו אותם בהנאה.
ובזמן שהם עשו את זה, בזה אחר זה,
הם הרשו לעצמם לחוש בחירות
איתה בישלה טיטה את המנה.
לאו! -כן, אדוני?
נגן עוד שיר! -בסדר.
בראבו!
בן.
רק אחרי 20 שנה
חשו סוף כל סוף פדרו וטיטה את החירות להיות יחד.
הם חיכו לרגע הזה כל חייהם.
באותו יום, אתגרה אהבתם את חלוף הזמן.
התשוקה, אחרי כל כך הרבה שנים,
ההמתנה האינסופית,
העוצמה של איחוד כזה.
היו כל כך הרבה רגשות,
היתה כל כך הרבה אהבה באיחוד הזה,
עד שכל הגפרורים שהיו בתוכם
ניצתו בבת אחת.
לפני זמן רב,
למדתי שסיפורים הם לא לגמרי אמת או שקר,
כי הם מוזנים בחצאי אמיתות,
בשקרים מסופרים היטב,
או בזיכרונות מטושטשים.
זיכרונות שהולכים לאיבוד בשריפות מעשנות
או נספגים בריח התבלינים.
וכמו בכל מתכון,
הם מתערבבים כמו כל מרכיב אחר.
זה הסיפור של טיטה, דודה רבתא-רבתא שלי,
סיפורה של אספרנזה, סבתא רבתא שלי, שהצילה את ספר המתכונים שלה,
וסיפורן של כל בנות משפחת דה לה גרזה אחרות שהגיעו אחריהן.
סיפור, שבין אם הוא נכון או לא,
מזכיר לנו שאנחנו, הנשים, שולטות בגורלנו.
סיפור שימשיך להתקיים כל עוד יהיה מישהו
שיבשל את המתכונים בספר.
תרגום: גיא טוטקה