Det blir en flott dag, kjære.
Jeg gjør det rette, ikke sant?
Kommer det fra hjertet, gjør du det rette.
Hypp!
Grace sier når du skal komme med ringene. OK?
-Ja, pappa. -Flott.
Pappa sa du skulle si når jeg skulle ta med ringene.
-Akkurat. -Men hvordan skal jeg...
Jeg sier ifra, ikke vær redd.
Her kommer bruden!
-Ser jeg bra ut? -Hun ser ut som en prinsesse!
Takk, Delfino.
Takk.
Kan du hjelpe meg?
Takk.
Hun er vakker.
Velkommen, brødre.
Måtte Den allmektige velsigne dere.
Herren Gud sa:
"Det er ikke godt for mennesket å være alene."
"Jeg vil lage en hjelper av samme slag."
Du gifter deg ikke med denne kvinnen av urent begjær-
-men med de beste intensjoner.
Allmektige Gud, gi oss din nåde-
-og la oss være sammen i ditt rike, alle samtidig.
Dette er Herrens ord.
-Vi priser deg, Herre. -Vi priser deg, Herre.
La oss reise oss.
Vi er her ved alteret, fordi Gud, uendelig storslått-
-vil garantere deres vilje til å inngå i dette ekteskapet.
Snu dere mot hverandre. Se på hverandre.
Nå spør jeg dere:
Er dere her uten press-
-fritt og frivillig?
Ja, fader. Fritt.
Er dere fast bestemt på å elske og respektere hverandre-
-og leve i ekteskap resten av livet?
Er dere fast bestemt på å elske og respektere hverandre-
-og leve i ekteskap resten av livet?
Beklager.
Jeg kan ikke.
Nei.
Hva skjedde?
Pedro.
-Forsiktig, señorita. -Takk, Delfino.
Tita!
Hvor er hun?
-Hva er galt? -Tita!
Rosaura!
Du visste det, ikke sant? Du ba henne dra, ikke sant?
-Jeg... Ro deg ned. -Hva gjorde du? Slipp meg!
Rosaura, du må roe deg ned.
Du er tilbake.
Rosaura.
-Hva skjedde? Hvor ble det av deg? -Vi må snakke sammen.
Nei.
Ikke si det, jeg vil ikke høre på deg.
Jeg drar med Tita.
Vi kan ikke fortsette å leve sånn.
Nei, det vil aldri skje.
Har ikke begge lidd nok?
Hadde du ikke akseptert min mors avtale, hadde ingen lidd.
Jeg var ikke utro!
Jeg giftet meg med deg fordi jeg elsket deg!
Jeg vil aldri elske deg.
Jeg vet det. Jeg vet det. Jeg bryr meg ikke engang.
Lik det eller ei, jeg blir ved din side til jeg dør.
Vi har fortsatt tid.
Du kan også bli lykkelig.
Jeg blir aldri lykkelig.
Jeg vil ikke la deg eller Tita være lykkelige.
Om du forlater dette huset, får du aldri se Esperanza igjen.
Du har allerede mistet en sønn.
Vil du miste henne også?
-Drar dere? Hvor skal dere bo? -Akkurat nå vet jeg ingenting.
Det viktige er at jeg gjorde det jeg måtte.
Jeg visste du ikke var sikker.
Det tok meg for lang tid å bestemme meg.
Å gifte deg med legen var din plikt. Det var alt du trengte å gjøre!
Plikt, tradisjon, gode manerer. Du høres akkurat ut som mamma.
Det spiller ingen rolle, når vil du innse det?
Ikke slå henne!
Var mamma her, hadde ikke dette skjedd. Du hadde adlydt henne!
Hun løy til oss. Hun ble tvunget til å gifte seg.
-Hun elsket en annen mann. -Det er ikke sant.
Så mye er gode manerer verdt.
Det er løgn. Dere er gale begge to.
Du prøver å såre meg! Hele livet mitt har du vært imot meg!
Du bryr deg bare om hvordan du fremstår. Du brydde deg aldri om oss!
Kom dere til helvete ut av huset mitt en gang for alle, for pokker!
Si fra når du og Pedro vet hva dere vil gjøre.
Ta vare på deg selv.
Glad i deg.
Om ikke Juan dukker opp, tar jeg ham i øret og tar ham med til deg!
Ta ballene hans!
John.
Hva gjør du her?
Jeg ville ta farvel.
Det er til deg.
Det var bryllupsgaven din.
Vi har alle en indre fyrstikkeske.
Vi må bare finne en detonator.
Legenden sier noe mer.
Vi må være forsiktige og tenne én fyrstikk av gangen.
Ellers, om følelsene er veldig intense, og alle fyrstikkene tennes-
-vil flammen brenne for alltid.
Jeg mente ikke å såre deg.
Jeg vet det.
Om du vil ha en forklaring, gjør jeg ikke det, ikke i dag.
Nei.
Jeg orker ikke å være borte fra dere to.
Nå er han sønnen din.
-Jeg er en drittsekk. -Ja, akkurat, en drittsekk.
Tilgi meg.
Og?
Du var ikke utro mot meg.
Du er pålitelig, Gertrudis.
Og?
Noe mer å si?
Jeg var overveldet av sjalusi.
Jeg var en drittsekk. Jeg ble virkelig opprørt fordi jeg trodde at...
...du elsket en annen.
-Og? -Tilgi meg.
Jeg savner deg veldig.
Tilgi meg.
Gertrudis.
Kommer du?
Kan du ta ham til sengs?
Hva vil du?
Jeg vil ikke ha flere barn.
Esperanza blir hos meg til jeg dør.
Innser du ikke hvor skadelig den tradisjonen har vært?
Det er det eneste jeg har.
Esperanza har rett til å leve det livet hun vil.
Jeg er villig til å akseptere det.
Men ikke ta faren hennes fra henne.
Dra langt vekk og kom aldri tilbake.
-Jeg har savnet deg. -Jeg har savnet deg mer.
Ha det på et trygt sted. En dag vil Josecito se det.
Ja.
Jeg må dra tilbake.
Det er sikkert en annen måte å endre ting på.
-Du ville slåss som meg. Hva skjedde? -Vel, vi har en sønn nå.
Ja, det er sant.
Men jeg kan ikke forlate mennene mine.
Jeg kan ikke bare forsvinne i løse luften.
-Jeg er ingen desertør. -Selvfølgelig ikke.
Det er du ikke. Jeg vet det.
Men José trenger deg.
Så la oss dra.
Du gir ikke opp ideene dine, og jeg gir ikke opp mine heller.
Jeg har ikke noe valg.
Hva vil du egentlig?
Jeg vil at du skal ta vare på deg selv.
Jeg kommer tilbake for dere.
Det lover jeg deg.
Der er du.
Er du klar?
Ja.
Hva er galt?
Det har vært en lang dag.
Den var fantastisk.
God natt.
Pedro.
Jeg skriver dette brevet fordi jeg ikke er modig nok til å ta farvel.
Jeg har akseptert Rosauras avtale, og jeg drar for godt.
Om vi holder sammen, enten det er her eller et annet sted-
-vil ikke Rosaura la deg se Esperanza igjen.
Som verre er-
-vil hun dømme henne til å følge samme absurde tradisjon som ødela livet mitt.
Jeg vil ikke la det skje.
Den tradisjonen vil dø med meg.
Ta vare på Esperanza. Jeg tar vare på henne om sommeren.
Jeg er sikker på at både du og jeg vil hjelpe henne å bli en fri kvinne.
I dag gir jeg opp lykken så Esperanza kan være lykkelig.
Jeg gir også opp deg, og skal søke friheten min.
Vær så snill, aldri tvil på min kjærlighet til deg.
Vi har elsket hverandre på avstand fra barnsben av.
Jeg tror det er bedre for alle om ting forblir slik.
Farvel, Pedro.
Den dagen endret livet til de la Garza-kvinnene seg for godt.
Mens Tita kjempet mot en indre revolusjon, fortsatte opprørerne-
-skjønt de ble svakere og svakere, også å kjempe.
-En rytter! -Hvem er han?
-Hjelp meg. -Gi ham til meg.
Jeg tar meg av ham. Kom igjen, løp!
Tiden gikk, og Rosaura holdt løftet sitt.
Hun tok med Esperanza til Tita hver sommer.
Vær forsiktig.
-Hei, Esperanza. -Hei, tante Tita.
Kom inn. Vil du ha hjelp?
Tita fulgte også avtalen.
Hun gikk aldri etter Pedro.
Til gjengjeld så hun Esperanza vokse.
Til slutt fant Tita freden hun hadde lengtet så lenge etter.
Hun levde et stille liv, med strikking, matlaging-
-og hennes neste sjanse til å tilbringe tid med Esperanza.
Og som Nacha hadde gjort med henne-
-lærte Tita Esperanza alle matlagingshemmelighetene sine.
Og denne urten med en spesiell lukt er...
-Det er en urt. -Det er mynte.
Akkurat, mynte.
Lag tynnere skiver, så det er lettere å steke dem.
Pedro var aldri intim med Rosaura igjen. Han var en eksemplarisk far.
Han viet kropp og sjel til dattera-
-og å kjempe for rettighetene til de underprivilegerte.
Som jordeier fremmet han lover-
-for å forbedre arbeidsforholdene i landet.
-God tur, kjære. -Takk, tante.
Ikke drøy med å komme tilbake.
Tiden fortsatte å gå.
Jeg antar at hele tiden sluttet Tita og Pedro aldri å tenke på hverandre.
Innerst inne visste de at å være borte fra hverandre var det beste for alle.
Og Esperanza?
-Hvor er dattera mi? -Jeg vet ikke.
Esperanza.
-Vi har gjester. -Jeg kommer, mamma.
-Ha det, Alex. -Ha det.
Ha det, señora.
Hva gjorde du med dr. Browns sønn?
En ung dame bør ikke oppføre seg sånn.
Dessuten føler jeg meg ikke bra. Du må ta vare på meg.
Rosauras smerte ble verre.
Pedros avvisning...
...hennes hemmelige ønske om å hindre Esperanza i å finne kjærlighet...
...og all bitterheten hun hadde i hjertet-
-fikk henne til å råtne, litt etter litt.
Mamma! Mamma!
Hva skjedde, mamma? Mamma!
Mamma.
Hun er død.
Etter at Rosaura døde-
-ba Esperanza Tita om hjelp til å lage mat til et arrangement.
Tita sa ja fordi hun visste at Pedro ville være opptatt i byen.
Å komme tilbake til gården vekket vonde minner for Tita.
Det vekket også vakre minner som hadde ligget i dvale i mange år.
Den dagen lagde de chiles en nogada-
-retten som Mexicos uavhengighet tradisjonelt feires med.
Det sies at om chilier tilberedes ordentlig-
-kan de lyse opp sjelen til alle som smaker på dem.
Å tilberede denne retten med Esperanza på kjøkkenet der hun ble født-
-der hun vokste opp og lærte så mange ting, rørte Tita dypt.
Derfor følte hun en sterk følelse av frihet vokse i seg-
-og igjen spredte denne følelsen seg i all maten hun tok på.
Pappa. La meg introdusere deg for noen venner.
-Kom hit. -Greit.
Hvordan går det?
-Dette er Beto. -Hei.
-Og kona hans.
Hei.
Jeg takker livet for at vi møttes for lenge siden.
I dag vil jeg skåle for deg, min vakre Esperanza.
Og for dere alle også. Skål!
-Skål! -Jeg vil også snakke!
Og før vi begynner å spise.
Det er...
Om jeg ikke er overveldet av følelser.
Jeg vil takke faren min, moren min-
-min kjære svigerfar...
...og deg, Alex, for at du gjorde meg til verdens lykkeligste kvinne.
Jeg vil også takke en flott person.
Denne personen har lært meg og vist meg at jeg kan oppnå hva jeg vil i livet...
At det ikke er noen grenser, og at frihet ikke er en gave-
-men noe du må kjempe for hver dag.
Jeg vet at jeg er her i dag...
...takket være deg, Tita.
Jeg er så glad for å ha deg nær meg.
For å være ærlig, har du vært som en ekstra mor for meg.
-Skål! -Skål!
-Skål. -Bravo!
Sønn.
Bravo!
-Hvem er det? -Aner ikke.
-Bød du dem? -Er ikke det Josecito?
Det er tante Gertrudis.
Det er tanta mi!
Søster!
Dere er alle så vakre! Fina!
Hei.
-Hyggelig. Jeg er Tita. -Hyggelig.
José, du er så stor!
Jeg er så glad jeg endelig får møtt deg. Kom og møt familien min.
Tusen takk.
Denne retten er så deilig!
Dette er så mørt!
Nei, det er Tita de la Garza!
På et øyeblikk forsvant chiliene fra brettene.
Gjestene spiste dem med glede.
Og mens de holdt på, én etter én-
-tillot de seg selv å føle friheten Tita hadde laget maten med.
-Leo! -Ja, señor?
-Spill en sang til! -Greit.
Bravo!
Sønn.
Det tok 20 år-
-før Pedro og Tita følte seg frie til å være sammen.
De hadde ventet på dette øyeblikket hele livet.
Den dagen utfordret kjærligheten deres tidens gang.
Lengselen, etter så mange år, den endeløse ventingen-
-intensiteten i en slik gjenforening.
Det var så mange følelser-
-det var så mye kjærlighet i den foreningen-
-at alle fyrstikkene de hadde i seg ble tent på samme tid.
For lenge siden lærte jeg at historier ikke er helt sanne eller usanne-
-fordi de er næret av halvsannheter, godt fortalte løgner og uklare minner.
Minner som forsvinner i branner-
-eller som blir gjennomsyret av lukten av krydder.
Og som i alle oppskrifter, blir de blandet med de andre ingrediensene.
Dette er historien om Tita, min grandtante-
-Esperanza, min oldemor, som reddet boken med oppskrifter-
-og alle andre Garza-kvinner som kom etter dem.
En historie som, om den er sann eller usann-
-minner oss på at vi, kvinner, er eierne av vår egen skjebne.
En historie som vil leve videre så lenge det er noen-
-som følger oppskriftene dens.
Tekst: Audun Bie Iyuno