ПРЕМІЯ «СВЯЩЕННИЙ КОРАН», 1998 РІК
Це дочки ваші.
Вони могили ваші освітять.
А ви — свічі, що освітять їхній шлях у світі цьому.
Наша четверта учениця
перевершила всі очікування.
Ця учениця — Разан Морут, дочка Мони Рас!
Ви матимете власне дерево у раї.
Я ВИВЧИЛА КОРАН
Возрадуйся, та, що вивчила Коран,
книгу доброчесності,
одкровення Аллаха.
Приготуйся до Божого раю,
де пізнаєш ти заступництво Пророка
і Святого Корану,
над вивченням якого ти так важко працювала.
Отже, Царство Небесне було твоїм.
Нехай осяє Аллах…
Вона написала все на парті.
Вона нічого не вивчила.
Хвилинку. Тихо!
-Краще сказати. -Скажіть їм.
Вона написала всі вірші на парті.
Мені дуже шкода вам це казати, але…
Це правда?
Пробачте.
ПОГЛЯНЬТЕ, ХТО ЗАВІТАВ
Хасане!
-Цього шлюбу не буде, так? -Звісно.
Той тип щось задумав.
Що ти таке кажеш, Хасане?
Ти спала в літаку?
Ні.
Моя донечка постить?
Так. А ти?
Звичайно, золотко.
Слухай, може, сьогодні прийдеш до нас на іфтар?
Побачиш сестру — Фатіму.
-Мамо… -Ламар…
-Добре, ти перша. -Ні, ти.
Уперед.
Я сьогодні піду до тата, добре?
Гаразд.
Зроби мені послугу.
Ні.
Так.
Потрібно, щоб ти посиділа із бабусею.
Ламар.
Тату?
-Тату? -Аллах — найвеличніший!
Чому він молиться тут?
Не думай, що переконаєш його дозволити тобі вийти за того типа.
Твоя вчорашня витівка перевершила всі попередні.
Аллах — найвеличніший!
Молитви не дали мені покінчити із собою.
Із самогубством не жартують.
Якщо ти справді про таке думаєш, тобі слід піти до психіатра.
Тоді він підсадить мене на ліки —
і я втрачу розум, а ти маніпулюватимеш своїм бідним батьком.
Бабусю, куди ти поділася? Що робити далі?
Ти спізнилася.
Люба, не можна переривати молитву. Іди сюди.
Пробачте.
Нічого. Ти не знала.
Ну звісно.
Хай буде з вами мир Аллаха!
-Хасане! -Тату!
Єдиний Аллах…
Зробиш?
-Що ти вишила? -Серце.
І це — серце?
Це розбите серце, розірване на шматки.
Встромляєш голку сюди й виймаєш її тут.
Береш знизу й виймаєш із останньої дірочки.
-Хасане! -Бабусю…
Не зараз. Посидь тут.
Моно, я знаю, що ти скажеш.
Учора всі ми погарячкували.
Але нам слід… Дозволь договорити.
Слід мислити раціонально.
Сварки проблем не вирішують. Дай мені все владнати. Прошу.
Я хотіла нагадати, щоб ти пішов на ринок.
«ІНФОРМАЦІЙНА ВІЙНА»
Це історія араба, якого обдурили, коли він одружився із жінкою із Заходу.
Я зачитаю абзац.
«Коли їм вдалося завербувати його через одну з агенток
на ім'я Френсіс,
вона народила йому дитя з фізичними вадами.
Вона повернулася до Німеччини й покинула дитину на нього».
Німеччина та інші країни Заходу…
завербували безліч шпигунів. Не лише її.
Британський пакистанець, який розмовляє арабською…
до того ж журналіст.
Він був в Індонезії, Кувейті й навіть тут…
Самір — точно шпигун.
Вибач, тату. Звичайно ж, ні.
Він не шпигун.
Я знаю його вже два роки.
Гаразд, забудь те, що я сказав.
Ти ж знаєш, що я серджуся на тебе?
Ми домовлялися, що ти назавжди повернешся додому, так?
Що трапилося?
Чесно кажучи, причини дві.
Які?
Перша причина —
школа Ламар.
Вона ходить до найкращої школи в Британії. Я її не переводитиму.
Тут та ж сама система освіти. Що з тобою?
Крім того, всюди добре, а вдома — найкраще.
Друга причина —
я отримала роботу в університеті.
Я проводжу дослідження, і в мене чудова зарплата.
Це робота моєї мрії.
А як бути з типом, за якого ти виходиш?
Як мені перевірити його минуле?
Хіба не ти мені вчора казав, що бачиш людей наскрізь?
-Так. -Що ж…
Може, і до нього пригледишся?
Дай йому шанс.
Ну…
Знаєш, у чому моя найбільша проблема?
-У тому, що я так тебе люблю. -І я тебе, тату. Присягаюся.
Добре, годі!
Я поговорю з ним раз, але згоди не даю.
-Добре. -Просто поговорю.
-Зрозуміла? -Так.
-Лише поговорю. -Не більше.
Лише поговорю.
-Добре. Так. -Зрозуміла?
Тепер іди.
Дякую, тату.
-Дякую. -Іди вже.
-Дякую. -Зараз передумаю.
Ні! Бувай.
ХАРАКТЕРНІ РИСИ ШПИГУНА
Моно!
Не можемо ж ми обоє йти проти неї.
Нам потрібен план. І я його маю.
Нехай доведуть, що ми помиляємося.
Гаразд. Добре.
-Поговори з тим пакистанцем. -Бабусю!
-Не можна так його називати. -Чому? Хіба він не пакистанець?
Так, він британський пакистанець, але…
те, як ти це кажеш, — образливо, окей?
Дитино, говори арабською.
Гаразд, я не проти, але за однієї умови.
Він стане саудійцем?
Як і твоя мати.
Слухай, я дуже радий, що вони хочуть поговорити, але…
Даймо їм час після того, що було вчора.
Часу немає.
Твоя мама була розлючена.
Мама зрозуміє. Їй довелося переїхати, коли вона вийшла за тата.
Ти з нею не розмовлятимеш.
А тато добрий і лагідний.
Гаразд.Я впораюся.
Агов…
А що зазвичай вдягають на такі події?
Як тобі це?
Зазвичай — сауб, але штани й сорочка теж годяться.
Ти ж привіз чорні штани й білу сорочку? Вдягни їх.
Саміре. Розслабся.
Будь собою. Ти неймовірний. Усе буде добре.
Дякую. Ти також неймовірна.
Мир тобі!
І вам також!
-Хто ти? -Абдул Азіз, водій.
-Ви пакистанець? -Ні. Я британець.
Ага. Добре.
-Абдуле Азізе? -Так.
-Це твоє справжнє ім'я? -Звісно. Так.
Гаразд. До тебе тут добре ставляться?
-Так. -Добре.
У тебе забрали паспорт?
Саміре! Поквапся!
Не можна, щоб тато чекав.
Ти казала, що буде лише твій тато.
Відповідай коротко й по суті.
-Гаразд. -Уперед.
Молодець, усе добре. Відповідай коротко.
Пане Саміре,
кожен із нас має по два запитання.
Я буду першим.
-Ти англієць чи пакистанець? -Першою буде мама.
О боже!
Бабусю!
Ні, усе добре.
Я британець, проте мої батьки з Пакистану.
Вони переїхали до Великобританії в 1970-х і набули громадянство.
У 1970-х.
Якщо тебе позбавлять громадянства, ти поїдеш в Пакистан?
Він поскаржиться в організацію із захисту прав людини.
Мене не позбавлять громадянства.
А скажи таке, Саміре.
Якою саме журналістикою ти займаєшся?
Моя остання стаття була про африканське плем'я,
де про дітей дбають чоловіки, а не жінки.
-Чоловіки? -Так.
-Дбають про дітей? -Так.
-Що це за чоловіки такі? -Звичайні.
-Ти справжній мусульманин? -Мамо!
Що це за питання?
А решта були нормальні?
Я мусульманин. Я молюся й пощу, але я не набожний.
-Не підказуй йому. -Так, я набожний.
То ти набожний чи ні?
-Слід визначити, що таке «набожний». -Так.
Ти п'єш?
-Ти п'єш? -НІ!
-Ти п'єш? -Звичайно ж, ні! До чого це?
Я не п'ю. Не п'ю.
Покажи свій інстаграм.
Хасане, дай свій мобільний.
-Це… -Ти можеш відмовитися.
Мій профіль відкритий. Він не приватний.
Коли ви тут закінчите, ми з дядьком Соф'яном заберемо Бару,
покатаємо його, а тоді я поїду до тата.
Тоді їдьте зараз.
Дядьку Соф'яне, поїдемо зараз?
Перевір усе, мамо.
Що? Це нічого не означає.
Він у барі, але не п'є. Тату, поглянь.
Напої мають лише його друзі — не він.
-Що? Нам що, вдома сидіти… -Добре! Годі балачок!
Скількома мовами ти розмовляєш?
Урду, арабською й англійською.
І німецькою.
-Німецькою. -Так, трішки. Уже все забув.
-А сім'ю чому не привіз? -Хотів спочатку з вами познайомитися.
Ти щодня п'єш?
Я не п'ю.
Ми сказали, що не п'ємо.
-Хай поклянеться. -Клянися.
-Клянуся. -У чому?
У тому, що я не п'ю.
-Що не п'єш чого? -Соф'яне!
-Він майже зізнався. -У чому?
Зосередьмося.
Які в тебе політичні погляди?
Тату, Саміра не цікавить політика. Крапка.
Дай мені з ним поговорити. Так далі не можна.
Запитай його про щось важливе. Про зарплату.
Я запитую про найважливіші речі.
Про що ви хочете запитати?
-Скільки ти заробляєш? -Це дуже особисте.
-Тобто? -Відповідай.
Саміре, якби я комусь освідчився,
і її рідні запитали про зарплату, я б відповів.
Сорок тисяч. Ну, відповідай.
-Ні, але… -Відповідай.
Я вас розумію, гаразд? Разан навіть розповідала мені,
що ви покинули сім'ю й перебралися до Джидди, коли вийшли заміж.
Вам, мабуть, було важко, без технологій. Це…
Як мило! Хто ти такий, щоб оцінювати моє життя?
Це різні речі.
Я не покидала свою сім'ю. Я щодня розмовляю із сестрою.
Гаразд, я… Просто іноді…
коли хтось одружується, то переїжджає зі своєю новоствореною сім'єю.
Навіть коли моя сестра не мешкала в Джидді, я їздила до неї що два тижні.
Вона переїхала до Джидди заради мене. Тепер ми ледь не щодня бачимося.
-Мамо! -Ми щодня розмовляємо.
Гаразд, мамо. Досить.
Слухай, Саміре.
Просто відповідай. Скільки ти заробляєш?
Тридцять тисяч ріалів у місяць.
-Дякую! -Стільки.
Послухайте… Я хочу, щоб ви не сумнівалися.
Із нашим із Разан заробітком ми можемо жити де завгодно в світі.
-Чудово! -Я знала. Він хоче грошей.
-Чудово! -Це ж добре.
Ти женешся за грошима?
Ти хочеш грошей. Чудово.
Дядьку Хасане?
Вам допомогти?
Так, я саме тебе шукав.
Хочу, щоб ти пішов зі мною.
-Куди? -На ринок.
На ринок?
Так, овочевий ринок.
-Так, звісно. Добре, ходімо. -Гаразд.
Зараз, так?
-Прямо зараз? -Так.
Гаразд. Я чекатиму тут.
-Так. -Добре.
Учора ти випадково його впустив.
А тепер випадково йдеш із ним на ринок?
Бабусю, його звуть Самір.
-Ти йдеш на ринок із тим п'яничкою? -Усе тому, що ти забрала мій телефон.
О, до речі. Ось, поглянь.
Відкрий цей профіль, бо я погано бачу.
Її звуть Тахані.
Тахані.
-А Тахані гарна. -Благослови аллах!
-У неї світла шкіра? -Ви обоє постите, так?
-Підемо до неї. -Подивимося, яка вона насправді.
Так. Підемо.
Скажи сестрі, щоб пішла з нами.
Ні, не втягуй мене в це. Прошу.
Ти весь час про щось мене просиш: знайти тобі гарну наречену,
про те й про се.
А коли я один раз тебе прошу про послугу,
ти відмовляєшся?
Ти не можеш попросити про щось інше?
Я не хочу мати з нею справу. Не вплутуй мене.
Вибач.
Чого так насупилася? Я дам йому другий шанс.
Він піде на ринок із Саміром.
-Серйозно? На ринок? -Так.
А чому на ринок?
Бо я туди йду. Годі, хіба ти не мала кудись іти?
Що одягнеш? Червоний шемаг? Білий шемаг?
Тату, одягти червоний чи білий?
-Я попрасую обидва. -Так.
А ти вдягнеш, котрий захочеш.
Добре.
Соф'яне, Ламар, я поїду з вами.
Не забудьте про мене.
Гаразд.
-Поговорити з ним? -Ні. Візьміть маму із собою.
-Поїдеш з нами? -Ні.
Аллаху, допоможи.
Чому ти такий неспокійний?
Просто. Хіба ти не мала бути на кухні?
Ні. Сьогодні я не готую. Я прасуватиму одяг свого сина.
Так. Іди прасуй.
Щось у тобі мене непокоїть.
Ви всі мене непокоїте. іди вже.
-Щось тут не так. -Іди.
ХАСАН ФАРУК
ФАРУК — МІЖНАРОДНІ СПРАВИ ПРИВІТ
ПЕРЕВІР ЦЮ ЛЮДИНУ
Коли ти востаннє бачився з Барою?
-Ламар, ти займаєшся баскетболом? -Так.
ПСИХОПАТКА: НЕ ЇДЬ ПО БАРУ ДОДОМУ
ЇДЬ ДО ТОРГОВОГО ЦЕНТРУ «АЛЬ-ЯСМІН»
-Агов, хлопче! -Підходьте!
-Я візьму. -Ні.
Дякую.
-Дякую. -Будь ласка.
Зі Шрі-Ланки! Оптові ціни! Підходьте!
Ви дратувалися й ні про що не запитували.
А ти спостережливий!
Дядьку Хасане, повірте мені,
я як розгорнута книга.
Запитайте про щось.
Я кохаю Разан і не можу жити без неї.
Знаєш, чому Разан розлучилася?
Так.
Разан вийшла за свого кузена, а вони не мали нічого спільного.
Ми з її мамою знали, що цей шлюб не триватиме довго.
Ми з Разан маємо багато спільного.
Я хочу сказати, що Разан наполягала на тому, щоб вийти за нього.
Так само, як зараз наполягає на тому, щоб вийти за тебе.
Я знаю, що Разан така, як усі дівчата.
Хоче кохати й бути коханою.
Та здебільшого це лише…
іскра. Іскра, розумієш?
Згодом іскра гасне — і вона про все шкодує.
Вона не вчиться на помилках. Така вона. Правила не для неї.
Тоді Разан була ще юна.
Усі ми помиляємося, так?
Це правда.
Та навіть якщо ви кохаєте одне одного,
із часом кохання гасне.
Кожне з вас сумуватиме за домом, сім'єю й традиціями.
Моя сім'я схожа на вашу.
Я не бачив твоєї сім'ї.
Ми бачили тебе.
І не ображайся, але ти зовсім на нас не схожий.
Ти не проти, щоб дружина платила за тебе.
І ти приїхав сам, наче не маєш рідних.
Ви хочете зустрітися з моєю сім'єю?
Ідемо далі?
Маєте щось для Дарін?
-Хвилинку. -Серйозно?
Це для Бари.
Якщо ти це дозволятимеш, вона тобі на голову вилізе.
Я лише хочу побачитися з Барою.
-Дай сюди. Не втручайся. -А я втручатимусь. Знаєш чому?
Бо ти мій єдиний брат, і мені не байдуже.
Добре.
Пізніше поговоримо.
Візьміть цю.
Разан, годі.
Плати лише за речі для сина.
Не плати за її косметичку.
Вона не посміє про неї запитати.
Гаразд. Добре.
Заберіть косметичку.
Вітаю. Чим я можу вам допомогти?
Я шукаю гарні чоловічі парфуми.
Чоловічі парфуми?
-Це подарунок? -Так.
Добре. Що любить цей щасливчик?
Так. Добре. Як щодо його хобі?
Ви тільки-но познайомилися?
Ні…
Це мій батько.
Добре.
Гаразд.
Маю чудесний одеколон для татусів. Хвилинку.
Йому необов'язково приїжджати. Я могла тебе завезти.
Він сказав, що приїде. Я не могла відмовитися.
Даруйте за спізнення.
Ось твої речі.
Де мій син?
А де косметичка?
Хочеш побачити Бару — купи косметичку.
Мені так шкода!
Добре.
Тато біля входу. Я піду.
-Я проведу тебе. -Не треба. Я можу піти сама.
Гаразд, бувай.
Бувай. Гарно повеселитися!
-Схожий на тебе в дитинстві. -Справді?
Привіт! Синку, я сумував за тобою! Твоє волосся вже таке довге! Як ти?
Мама сказала нікому не тиснути руки.
Хочеш погратися?
Ходімо?
-Я твоя тітка Разан. -Та, що ненормальна.
Це мама його навчила.
Ходімо. Пограємося.
Ходімо, друже. Я так за тобою сумую!
Я так за тобою сумую!
Соф'яне, мені потрібна твоя допомога.
Так.
-Це тому ти зі мною поїхала? -Ні.
-Поговори з мамою. -Я не втручатимусь.
Не втягуй мене в це. Добре?
І так завжди.
Послухай, зроби все можливе, щоб їй догодити.
Я не знаю, як їй догодити.
Вона хоче, щоб ти пішла з нами подивитися на наречену.
Твою наречену?
Ти тільки-но розлучився. Нова наречена?
Серйозно?
Гаразд, я помилився.
Добре, я піду.
-Піду. -Не треба. Забудь про того пакистанця.
Ламар, це твоя сестра Фатіма — «Помідорчик», через великі щічки.
Це моя дружина Ханін. Пам'ятаєш її?
-Вітаю. -Моя люба доню!
Ти граєшся квіточкою? Хочеш погратися з мамою?
Так. Я візьму її.
-Пограємося з Ламар? -Во ім'я аллаха!
-Іди сюди. -Пограємося з Ламар.
-Ходімо. -Іди до мами.
Іди сюди.
Ти готовий?
Я залишуся тут.
Чому, друже?
Мама розсердиться.
На тебе? Чому?
-Я сьогодні чудово провів час із тобою. -О, друже…
Я провів його ще краще.
Набагато краще.
Дивися, що я для тебе маю.
Мій динозаврик!
Коли ми ще погуляємо разом?
Під час байраму, обіцяю.
-І з Ламар ти побачишся. -Добре.
Мій хлопчик. Ходімо. Во ім'я аллаха!
Ну ж бо. Ось так.
Задумайся хоч на секунду, це може дуже полегшити справу.
-Я все розумію, та моя сім'я… -Разан!
Я не…
Разан!
Де те дівчисько?
Я її боюся.
«Ми стіну звели, за собою й перед собою, щоб не бачили нас».
Повір. Це хороша ідея.
Вона зайшла в будинок.
Ні, Саміре. Це не хороша ідея.
Навіщо втягувати в це більше людей?
Це лише все ускладнить. Дозволь мені із цим розібратися.
І ось, візьми тарілку.
Це найкраща самбоса на світі. Скуштуй і слухай мене.
Ви кажете «самбоса», а ми — «самоса». Кумедно, так?
Так, але не ображайся. Якщо чесно…
саудівська самбоса — унікальна.
Назви майже однакові, її смажать, це пісна страва.
Це майже те саме.
Ні, у вашій начинці — картопля й горох, і тісто у вас товстіше.
Так, але спільного більше, ніж відмінного.
-Хай там як, Саміре… -Так?
Твій батько поки не розмовлятиме з моєю сім'єю. Домовилися?
Гаразд?
-Гаразд? -Так, добре.
-Обіцяєш? -Так.
-Дякую. Смачного. Бувай. -Будь ласка.
Він знає, що це неможливо?
Люба, я сказав йому буквально: «Цього шлюбу не буде».
Ти говорив із сестрою?
Вона сказала, що піде.
Серйозно?
ФАРУК — МІЖНАРОДНІ СПРАВИ
Мир тобі!
Він чистий.
Дякувати аллаху!
А хто цей чоловік?
Він працює в нашій компанії.
Хасане, ти ж знаєш, що не можна відмовляти іноземцю у видачі паспорта?
Так, звичайно. Звісно.
Це можуть визнати злочином.
Звичайно.
Бувай.
Тату, я маю для тебе подарунок.
О, золотко! Дай-но погляну.
Обожнюю цей одеколон. Звідки ти знала?
Ламар? Передай, будь ласка.
Ось.
Тримай за вершечок.
Вона не навчила тебе пити каву.
Я теж люблю цукрувати.
Мамо!
Будь ласка, не три носа. Ти осоромила мене минулого разу.
Добре, але якщо вона тобі сподобається, дай мені знак — і я дам тобі її намисто.
Може, покашляти?
Покашляй, торкнися голови чи шиї.
Просто дай мені знак.
-А що як мені захочеться покашляти? -Соф'яне!
Щось не так, дамочко?
Ми що, в XI столітті? Напишіть у вотсапі.
«В XIX столітті».
Ось і вона.
Не слід було, люба.
-Овва! Благослови тебе аллах! -Дякую.
Твоя мама каже, що ти нещодавно розлучився.
Мій син також. Він теж недавно розлучився.
Що з нинішнім поколінням? Терплячість втратили?
-Твоя правда. -Ні, просто ми свідомі.
А де наша наречена?
Я покличу Тахані за хвилинку.
Посидьмо в іншій кімнаті, щоб вони могли побути наодинці.
Звісно, дорогенька. Звичайно.
Прошу.
-Залишмо їх. -Ходімо.
Гарно розважитися!
-Мамо, потримай це. -Заходь.
САМІР: ТВІЙ ТАТО САМ УДОМА. ВІН МІГ БИ ПОГОВОРИТИ З МОЇМ ТАТОМ.
РАЗАН: НІЧОГО НЕ РОБИ. Я НАД ЦИМ ПРАЦЮЮ.
Ти хто?
Ахмед.
Нас залишили вдвох.
Твій брат прийшов до Тахані —
то й ми можемо трохи потеревенити.
Ти не знала?
-Твоя мама тобі не сказала? -Сказала.
-То ти залицяльник? -Сподіваюся, що так.
Забудь про мою колишню. Чим ти займаєшся?
Твоє розлучення пройшло спокійно чи через суд?
-Ми ходили в суд. -Ти отримав опіку?
Ні. Мій син обрав матір.
-Ахмеде, перейдемо одразу до суті. -Чудово.
Перш за все, найголовніше для мене — це робота й кар'єра.
Я лікар і багато часу проводжу в лікарні.
Мені потрібна так само зайнята жінка.
Вона хотіла забрати все.
Геть усе.
І меблі також.
Ти не віддав меблі матері свого сина?
Ті меблі — мої.
Ти забереш старі меблі в новий дім?
Вони знадобляться, коли я одружуся.
Я дуже незалежна.
Я не залежала й не буду залежати від чоловіків.
-Люблю сильних дівчат. -Але я не дівчина.
-Я жінка. -Перепрошую.
Твоя правда.
-Я ніколи не прошу дозволу. -Я не житиму життям іншої людини.
Я маю дочку.
Я знаю. Мені сказали.
-Ти залишив меблі, щоб їй насолити. -Ні, ти дечого не розумієш.
-Ці меблі — мої. -І ти використовуєш їх, щоб їй насолити.
Я виходжу на вулицю в такому вигляді. Я нізащо не вдягну абаю.
Це твоє право.
Я заручена.
-Я… -Наллєш мені кави?
А це вже проблема.
Так.
Ламар, сонечко. Я йду молитися до мечеті.
Коли приїде твій дядько?
Він уже в дорозі.
Ламар?
У тебе гарні сережки.
Дякую.
Але через те, що вони гарні й притягують погляд…
їх необхідно прикривати.
ЛАМАР: ДЯДЬКУ СОФ'ЯНЕ, ЗАБЕРІТЬ МЕНЕ НЕГАЙНО!
Ламар?
Завтра іфтар буде в бабусі Хаят. Ти прийдеш?
І в дочки твоєї тітки Джуд, Ліни, день народження.
Саміре!
-Мир вам! -І тобі!
Поговорите з моїм батьком?
Звичайно. Заходь, будь ласка.
Ой, вибач.
Я дещо забув, просто…
Дзвони йому.
Я зараз повернуся.
Я зачекаю.
-Так, звичайно. -Добре.
Мир тобі, тату! Це Хасан.
Це мій батько, Ґулам.
-Мир вам! -Мир і благословення вам!
Це також випадково?
Це мама Разан.
Вітаю.
Мій син поїхав за тридев'ять земель за вашою дочкою.
Я більше не піду до нареченої з вами двома.
Ви мене осоромили!
-Це мій тесть. -А це брат Разан, Соф'ян.
Що вони тут роблять?
Пане Ґуламе, чи ви коли-небудь… Як моя британська?
Дуже добре.
Ви бували в Саудівській Аравії, у Мецці?
-Поки що ні. -Він каже, що не був у Мецці.
Їхня віра неістинна.
Я подумав, що якщо ви познайомитеся, буде легше.
Легше? У тебе якісь проблеми?
Ні, просто…
Роксано, я правду казав.
Якщо чесно, ми також не схвалюємо цей шлюб.
-Що? -Що?
Дядьку Ґуламе. Саміре.
Тату, ми про це розмовляли.
Так, я тебе чув. Але вона належить до іншої культури.
-Каже, що вона належить до іншої культури. -Це правда.
І, як мусульмани, ми маємо приймати інші культури.
Ти один раз поїхав до Саудівської Аравії — і вже шейхом став?
Хасане, скажи, що ми не схвалюємо цей шлюб.
-Скажи йому, Хасане. -Добре.
Разан надто сильно домінує.
-Що? -Чому ти так кажеш?
-Я не доміную. -Каже, що Разан домінує.
-Домінує. Так. -Він каже правду.
Вона змушує тебе робити їй чай.
Вона ні до чого мене не змушує. Я люблю робити їй чай. Це…
Скажи, що вона його на раба перетворить. Він буде в неї на побігеньках.
Досить.
-Вона казала, що носитиме штани… -Я знаю, що вона казала.
-Соф'яне! -Я знаю.
-Просто хотів знати. -Дякую.
Вона тобі освідчилася. Що це, як не домінування?
-Що він каже? -Соф'яне, не треба.
-Що він сказав? -Соф'яне, ні.
-Сказати їй? -Твоя дочка йому освідчилася.
Тепер вона моя дочка?
Там, звідки вона родом, тебе зневажають.
Навіщо тобі така жінка,
коли в Англії ти — завидний жених?
Що він каже?
«Нащо тобі одружуватися з жінкою, чий народ поганої думки про тебе,
коли в Британії ти завидний жених?»
Вони ще перебирають.
Саміре, прошу, годі.
Вибачте. Це…
Це була помилка.
Який сором!
Дивіться, хто заговорив. Королева сорому?
Переклад субтитрів: Анастасія Хома