Запитайте се
защо смъртта на Джон Ленън предизвика такава повсеместна скръб.
Нека за десет минути се отдадем на тиха молитва
за душата му, както пожела Йоко Оно.
Моля, изключете всички радиоприемници.
Прекратете всякаква търговия.
Всеки да се отдаде на тих размисъл. Започваме сега.
Нека всички се помолим. Благодаря.
Не стойте тук.
На 8 декември 1980 г.
Джон Ленън е убит пред дома си в Ню Йорк.
Всички да се отдръпнат.
За такова знаково престъпление
случаят изненадващо не стига до съда.
Днес трябваше да се избере журито,
но в залата стана ясно, че няма да има процес.
Така фактите по случая никога не стават обществено достояние.
Целият свят знае кой беше Джон Ленън.
А сега се опитваме да разберем що за човек е бил предполагаемият убиец.
Ала неизвестността подхранва конспиративни теории.
От досиета във ФБР става ясно, че Ленън е бил смятан за заплаха.
Предприели мерки на най-високо ниво за "проблема с Ленън".
Днес, след 40 години,
свидетелите проговарят за пръв път.
Мина много време, така си запишете. Минало заминало.
Това е разказ за психиката на убиеца,
извършил покушението на музикален гений
и един от най-откровените радетели за мир, които светът е виждал.
Никой не е давал шанс на мира.
Ганди и Мартин Лутър Кинг се опитаха, но ги убиха.
Първи епизод
ПОСЛЕДНИЯТ ДЕН
ТЕКСТА ЧЕТЕ КИЙФЪР СЪДЪРЛАНД
В края на 70-те години Ленън слиза от музикалната сцена.
Живее на седмия етаж в сградата "Дакота" до Сентръл Парк.
Скрива се от света със съпругата си Йоко Оно и сина им Шон.
Лори Кей, продуцентка в радио Ар Кей Оу,
заминава за Ню Йорк на 8 декември 1980 г.
за интервю с Джон Ленън, за което е мечтала.
За мен това беше връх в кариерата.
ЛОРИ КЕЙ
Джон ми беше кумир.
Бях почитателка на "Бийтълс" и много се вълнувах.
Джон беше вече пет години извън музикалния бизнес,
но не беше давал интервюта.
Беше напълно изчезнал от полезрението ни.
Асистентите ни пуснаха.
Закъснях, съжалявам. Очаквах, че тя ще ми звънне.
Той влезе и седна. Йоко беше на отделен стол.
Не, те просто чакаха.
Това е последното му интервю.
Микрофон. Чакай да се отпусна. - Готово.
14:30 Ч.
Проба, проба. В ефир ли сме? - Да, скъпи.
Когато кажете, започваме.
Какво е да разголиш душата си след пет години тишина?
Ще кажа: "Тук съм, а ти как си? Върви ли ти в любовта?
Справяш ли се с живота?
Не бяха ли 70-те пълна скука? Да се опитаме да направим 80-те добри".
Беше удивително да разговарям с него за политика.
ВОЙНАТА СВЪРШИ
От хората зависи в какво общество искат да живеят.
Време е за промяна.
Обществото се е фрагментирало
на държави, полове и раси.
Това е смешно.
Само си представете да няма държави и религии.
Представете си го. Толкова ли ще е лошо?
Той много се радваше, че отново се захваща с музика.
По погледа му личеше колко важно му беше.
Ролята на всеки изпълнител и поет е да изрази какво чувстваме.
Това му е работата.
Но не като проповедник и водач, а като отражение на всички нас.
Ще работя до смъртта си. Дано дълго съм жив.
Докато интервюират Джон в "Дакота",
на улицата са се събрали почитатели.
Портиерът Джей Хейстингс ги наблюдава.
Защо чак сега проговаряте?
Не исках проблеми.
ДЖЕЙ ХЕЙСТИНГС
А сега?
Мина много време, така си запишете.
Минало заминало.
СГРАДА "ДАКОТА" СЛУЖИТЕЛ: ДЖЕЙ ХЕЙСТИНГС
Като портиер се занимавах главно с охрана.
Но нямах оръжие, лютив спрей или нещо подобно.
Само паник бутон на бюрото.
На улицата винаги имаше хора, които да крещят през портата.
Ехтеше във вътрешния двор. "Хей, Джон", нещо такова.
Няма го, разотивайте се.
В "Дакота" същата вечер на работа е и портиерът Джо Мани.
Отвън вече се бяха събрали хора. Почитателки се струпваха пред сградата.
Хората знаеха, че ако почакат...
ДЖО МАНИ, ПОРТИЕР
...може да научат кога излиза на разходка, кога отива на закуска или в студиото.
В онзи следобед Джо запомня едно лице в тълпата отвън.
Беше тантурест тип.
Не висеше при останалите хора.
Някак се навърташе зад тълпата и слухтеше.
Попитах го какво прави там,
а той каза, че иска да вземе автограф от Джон.
Незнайно защо, но съм запомнил -
не харесвал музиката му, но бил колекционер
на неща като пеперуди и други подобни щуротии.
Кога ще се излъчи? Ще го слушам. - Ще ви изпратим копие.
Да, ще искам да го чуя.
Някой се обади на Йоко и тя каза на Джон, че трябва да тръгват.
Какво е написала, не виждам? - За теб е.
Ще мина отгоре с химикалка. Между двете ще напишем нещо.
Йоко, още сега ще го напиша.
ЗА ЛОРИ С ОБИЧ, ЙОКО ОНО
Невероятна двойка. Имах усещането, че сме се сприятелили.
За мен е удоволствие. И аз си имам идоли.
Щяха да прекарат вечерта в студиото.
16:30 Ч.
Излязохме от сградата заедно.
Пред "Дакота" имаше доста повече хора,
почитатели на "Бийтълс" и Ленън, отколкото на идване.
Всички излязохме навън
и един досаден тип ме доближи, за да ме пита:
"Разговаря ли с него? Взе ли му автограф?
Разговаря ли с него? Взе ли му автограф?".
Не ни оставяше на мира.
Джон и Йоко се качиха в лимузината и потеглиха.
Този пак дойде при мен.
"Кажи де, кажи, какво ти каза?"
Просто се обърнах и си тръгнах.
Джон и Йоко отиват в звукозаписното студио
да довършат нов сингъл с продуцента Джак Дъглас.
Работехме по песен.
Много се забавлявахме.
ДЖАК ДЪГЛАС
Той отново се отдаде на музиката.
Беше невероятно уверен в себе си.
Да приближим, Боб. Къде е?
С копчето отпред фокусираш, с това отзад приближаваш.
Хубавият филм е онзи, който те вдъхновява да снимаш филм.
Казваш си: "Как не се сетих за това".
Ако чуя хубава песен, искам да я запиша.
Да направя същата.
На 31 и 32, нали? - Да.
Прослушай ги пак и коригирай.
Започнехме ли, музата му идваше. Беше осезаемо.
Добре.
Всичко вървеше добре. Той беше на седмото небе.
Джон е щастлив, особено в ролята си на баща на малкия Шон,
и това го подтиква отново да се захване с музика.
Над онзи телевизор имаше снимка на Шон.
Виждахме го, когато погледнехме към тонколоните.
Снимката му беше в студиото, така той постоянно ме гледаше.
Всичко се въртеше около Шон.
Джон казваше: "Не мога да спра, набрал съм инерция".
Не бях стъпвал в студиото от пет години
и Шон беше свикнал постоянно да е с мен.
Веднъж ме попита: "Знаеш ли какъв ще стана, като порасна?".
Не знам, казах.
Той ме погледна в очите и отвърна: "Просто баща".
Не знам дали защото сме родени на една дата,
но сме почти като близнаци.
Ако съм унил, и той се чувства така.
Заради него искам да се грижа за здравето си.
Когато съм с Шон, веднага ми хрумват песни.
Не се съревновавам с предишното си аз.
В онези дни с Пол бълвахме песни.
Но в един момент това вече не ми носеше удоволствие.
Сега се опитвам да си върна тази наслада.
Хората мислят, че "Бийтълс" се разпадна заради Йоко,
а с нея сме по-дълго, отколкото с групата.
Онази вечер приключихме с миксирането и трудната част.
Справихме се.
И последния път, когато го видях,
беше в асансьора на десетия етаж.
Докато вратата се затваряше,
той стоеше точно пред мен, усмихнат до уши.
Беше толкова щастлив. Имахме ползотворен ден.
Каза: "Ще се видим утре в 9 ч. сутринта". Грееше от щастие.
22:40 Ч.
Същият тип се навърташе край входа.
Попитах го защо още е там,
а той каза, че чака Йоко за автограф.
След това аз се прибрах.
Лимузина откарва Джон и Йоко у дома в "Дакота".
Таксиметровият шофьор Ричард Питърсън кара клиенти за същата сграда.
Качих двама мъже. Не спряха да бъбрят на задната седалка.
Не е вярно, че таксиджиите не слушаме. Чуваме всичко, което се говори отзад.
Клиентите отиваха на парти в "Дакота".
22:48 Ч.
Пристигнахме
и спрях зад лимузина.
От нея слезе Йоко
и се запъти към сградата преди Джон.
Беше към края на смяната ми.
Чух "бум". Тресна се врата на кола.
Явно Джон Ленън щеше да слезе след нея. Не го бях виждал на живо.
Мислех си как вече ще казвам, че съм виждал Джон Ленън.
Чуваше се, че идва, винаги вървеше бързо.
Тогава го видях.
Онзи тип.
Ленън влизаше и един младеж го извика.
"Джон Ленън." Стоеше отвън. Беше пълничко момче.
Гледах го през предното стъкло на таксито ми.
Видях как го застрелва.
Пет изстрела.
Той застреля Джон Ленън.
Профуча покрай мен и каза: "Прострелян съм".
От устата му вече течеше кръв и той се свлече на земята.
Завъртях го по гръб, свалих му очилата и ги оставих на бюрото.
Йоко крещеше: "Извикайте линейка".
Затова изтичах до служебната стая.
Джей беше окървавен и думичка не ми каза.
Заобиколих бюрото
и Джон лежеше на земята.
Не помръдваше.
А Йоко държеше главата му в скута си.
Онзи го застреля. Мислех, че снимат филм.
Така си помислих. Но нямаше прожектори и камери.
Тогава осъзнах, че не е филм.
Стрелецът още стискаше оръжието.
Напълно спокоен.
Стрелецът остава на местопрестъплението,
а пръв на мястото пристига Питър Кълън.
Обадиха ни се за стрелба.
Когато спряхме срещу "Дакота", някой тичаше към мен.
Отдалечаваше се от сградата.
П. КЪЛЪН, ПОЛИЦАЙ
Каза ми да внимавам, някой стрелял.
Ясна е работата, казах си.
За миг животът ми мина пред очите.
Всички около мен бяха застинали. Сякаш гледах картина.
Познавах само портиера.
Той ми посочи някакъв тип и каза: "Този застреля Ленън".
После пристига полицаят Хърб Фрауънбъргър.
Спряхме от западния край.
Х. ФРАУЪНБЪРГЪР
Бяхме две коли от двете страни на арката и я осветявахме с фаровете.
Другият екип беше притиснал някого до стената.
Сложихме му белезници и странното беше,
че той не се съпротивляваше.
Изобщо не се дърпаше.
Даже ни се извини. "Съжалявам, че ви съсипах вечерта".
А аз: "Чуваш ли се? Ти съсипа живота си. Къде ти беше умът?".
Някой изкрещя: "Тук има прострелян".
Затова извадихме оръжията си и влязохме.
Най-напред видях мъж на земята.
Не знаех жив ли е, мъртъв ли е. Не помръдваше.
Исках да проверя има ли пулс и леко му завъртях главата,
за да проверя с ръка.
Пулсът беше много слаб.
Човекът зад мен, който беше реагирал пръв,
каза: "Това е Джон Ленън". Тогава видях, че наистина е той.
Вече се беше струпала тълпа,
затова го изнесохме, качихме го в нашата кола и газ до болницата.
По път звъннахме в спешното,
без да споменаваме име, защото репортерите следяха радиообмена ни.
Не искахме да заварим хаос.
Джон е откаран в "Рузвелт", една от най-добрите болници в Манхатън.
ИНТЕНЗИВНО ОТДЕЛЕНИЕ
Знаехме, че е прострелян и кърви обилно.
Ленън винаги е бил любимият ми член на "Бийтълс".
Б. КАМЪРЪР
Трагичното беше, че тогава го видях за пръв и последен път.
СПЕШНО ОТДЕЛЕНИЕ
Попитах какво ни карат и някой каза: "Огнестрелна рана".
И го поехме.
Пуснахме му система.
Д-Р ХАЛЪРАН, СПЕШЕН ЛЕКАР
Правехме му сърдечен масаж. Интубираха го, за да диша.
И изведнъж някой каза: "Този прилича на Джон Ленън".
Няма начин да е той, рекох.
Започнаха да ровят в джобовете и извадиха портфейла му.
Имаше снимки с него, Шон и Йоко пред бял ролс-ройс.
"Боже мой, наистина е Джон Ленън."
Докато все още го обработват, започва да се разчува за стрелбата.
Току-що дойде шокираща новина.
По непотвърдена информация Джон Ленън
е прострелян на ул. "Сентръл парк уест" пред "Дакота", където живее.
Откаран е в болница "Рузвелт".
Ако научим нещо повече, ще ви съобщим.
Правим опити да се свържем с полицията, с болницата и с Йоко Оно,
за да научим повече подробности.
Новинарите трескаво търсят информация,
но за лекарите е повече от ясно какъв ще е изходът от такива травми.
Ръцете ми бяха върху сърцето му, масажирах го.
Изпомпвах вместо него, не спирах с опитите.
Надявах се, че ще усетим искрица живот.
Но не беше достатъчно.
Мисля, че минаха общо около 45 минути,
преди да стане безсмислено.
Обявихме смъртта и спряхме.
Беше гробна тишина.
Не искахме да спираме,
но в един момент бяхме безсилни и замълчахме.
Беше много, много тихо.
Когато спряхме реанимацията му...
Д. САТО, МЕДСЕСТРА
...и излязохме от стаята, в отделението звучеше "Представи си".
И тогава осъзнахме мащабите на трагедията.
Питаш се защо не постъпи другояче. Сякаш си се провалил.
Бях на работа, когато дойде жена ми
и каза с пребледняло лице, че трябва да говори с мен.
Каза ми, че Джон е прострелян.
Веднага хванахме такси и по радиото слушахме какво става.
Само за това се говореше.
Джон Ленън е бил прострелян два пъти в гърба и сега е в болница.
Все още не знаем какво е състоянието му.
Продуцентът Джак Дъглас и съпругата му
пристигат, но не са допуснати в болницата.
Аз съм Джак Дъглас. До одеве бях с него. - Знаем, но трябва да се отдръпнете.
Не можем. Тук ли са Йоко и Фред?
Само Йоко. - Някой да й каже, че Джак е тук.
Ще й кажете ли, че Джак е тук, моля ви?
Мислех, че е прострелян, но жив.
Само на това се надявах.
Предайте, че съм тук. - Близки са.
Той беше с мен преди пет минути.
Това е най-добрият им приятел. Тя се нуждае от някого сега.
Ще й кажете ли, че Джак е тук?
Сега медицинският екип трябва да съобщи на Йоко за смъртта.
Тя коленичи и коленичих до нея.
Прегръщаше ме и й повтарях, че той не изпитва болка и страх.
Тогава Йоко каза: "Искам да си ида при сина ми".
Не искаше той да научава от радиото и телевизията.
Отпред имаше струпване на репортери
и казах на шофьора да мине по 59-а улица, за да я преведем през страничния вход.
Така и направихме.
Качихме я и тръгнахме към "Дакота".
Останахме там, докато не съобщиха за смъртта му.
Беше просто ужасно.
Трети даун.
Новината е неудържима
и коментаторите на футболната среща в понеделник вечер умуват извън ефир
дали да съобщят на нацията.
Не мисля, че можем да пуснем това по време на мача.
А ти? - Напротив, можем.
Наистина ли? - Да. Трябва да го направим.
Добре. - Ето.
Това е трагедия, която ще шокира целия свят.
Ще пусна новината.
Неописуема трагедия, потвърдена от канала Ей Би Си.
Джон Ленън е бил прострелян пред сградата, където живее,
и е издъхнал в болница "Рузвелт".
Трудно е да се играе след такава новина.
Така е. Остават три секунди.
Как бяха научили?
Когато закарахме Ленън в болницата, там имаше мъж на носилка.
Продуцент в един от новинарските канали.
Бил на мотор, когато го блъснало такси.
Заговорил се с едно от ченгетата
и като научил новината, от Ей Би Си веднага разбрали.
А след това и целият свят.
Едно, две. Проба, проба.
Трябва да го прочетеш. - Проба.
Новина от последната минута. Джон Ленън е мъртъв.
Бил е убит тази вечер в апартамента си в Манхатън.
По него е стреляно три пъти.
Бил е откаран в болница "Рузвелт" в критично състояние, но там е починал.
За броени минути стотици, а после и хиляди
се събират пред "Дакота".
Отдръпнете се. - Не на улицата.
Не е мъртъв. Само така разправят.
Лекарят е потвърдил. - Не ми пука.
Говорят така, за да си тръгнем.
Не е мъртъв. Джон Ленън не може да е мъртъв.
Не стойте на улицата.
Това, което не ми даваше мира години наред,
беше, че с него обикновено се прибирахме заедно.
Колко пъти съм си представял, че съм в лимузината с него,
виждам как той слиза, аз засичам ненормалника,
хващам го и светът е различен.
Толкова пъти си го представях, че бях започнал да превъртам.
Пред "Дакота" почитатели скърбят на улицата.
Никой не си спомня такава скръб при смъртта на певец.
Джон Ленън и "Бийтълс" бяха неизменна част от живота на цяло поколение.
Не знам къде да отида, искам да съм тук.
Не мога да го обясня.
Трябваше да дойда, за да повярвам, че се е случило.
Че някой може да застреля Джон Ленън. Той беше гений.
През живота си Джон е раздал повече любов, отколкото повечето хора по света.
Тук сме, за да докажем, че любовта е жива.
Духът му продължава да живее.
В нас и във всички хора, живели тук.
Подобни събирания на скърбящи има в цял свят.
Убийството предизвика реакция и от двете страни на Атлантическия океан.
Ленън беше убит пред дома си в Ню Йорк.
Днес Ливърпул в Англия беше необикновено място.
На зимното слънце на главния площад се събраха хиляди хора.
Лекарска помощ потърсиха 110 души, повечето от тях заради изтощение.
Трудови хора, с които е отраснал Джон Ленън.
Какъвто някога е бил самият той.
Пресата неуморно преследва бившите членове на "Бийтълс".
Бях шокиран. Ужасна новина.
Кога я научихте? - Обадиха ми се тази сутрин.
Кой? - Мой приятел.
Ще отидете ли на погребението? - Още не знам.
Доскуча ли ви?
Добре, чао. Лека нощ, хора.
Благодаря, чао.
След първоначалния шок
вниманието се насочва към заподозрения, който вече е арестуван.
Мотивът не е кражба.
Бихте ли казали малко повече?
Не знам нищо по-конкретно.
Но мотивът не е кражба.
Имаше ли проблеми при ареста? - Не знам за такива.
Инспектор Рон Хофман поема разследването.
Какво се е случило?
Излизал от апартамента... Слязъл от лимузината пред дома си
и бил застрелян в гръб в жилището си.
Не ви чуваме. - Мотив?
Спречкване? - Не.
Никога не казваме "главен инспектор".
По телевизията го употребяват.
Аз бях просто човекът, на когото дадоха случая.
При провал вината щеше да е моя.
Има ли втори заподозрян? - Не знам.
Казахте младо момче. На колко? - Питате ме неща, които не знам.
Съжалявам. - Не знам, двайсетинагодишен.
Само го мярнах.
Веднага разбрах, че това ще е важен случай.
Не биваше да допускаме грешки.
Извършителят беше арестуван
и отведен в участъка.
Не бях виждал толкова много репортери.
И телефонът се раззвъня.
Звъняха ми от цял свят.
Напрежението беше по-голямо от обичайното.
Много по-голямо. - Инспекторе.
Инспекторите го разпитваха,
за да разберат какво му минава през главата.
Той не беше в килия,
а в кабинета на инспектор.
Седеше и трима-четирима разговаряха с него.
Разбраха, че не е буйстващ тип.
Ако го бяхте видели, щяхте да си кажете: "Този е убил човек?".
Приличаше на ученолюбив студент.
Опитваха се да изкопчат каквото могат от него,
някак се заиграваха.
Опитваха се да се сприятелят с него, за да им разкрие нещо повече.
Такава им беше идеята.
Когато арестуваме някого,
веднага звъним в "Криминална идентификация".
Да получим криминалното му досие.
Не знаехме нищо за него.
Нямах на какво да стъпя.
Той беше никой.
Нямаше предишни провинения.
Започват да се появяват свидетели.
Таксиметровият шофьор Марк Снайдър пристига в участъка.
Знаех, че в деня на трагедията возех този тип.
Не спираше да пита за Ленън.
Реших, че може да е извършителят.
Отидох в участъка, където го държаха,
и им разказах всичко.
Бях нощна смяна.
Карах към центъра на север по Осмо авеню.
Някой махаше с ръка да спра.
Носеше сак и приличаше на човек от армията.
Първото, което ми каза, беше, че е продуцент на "Ролинг Стоунс".
"Току-що бях в звукозаписното студио с "Бийтълс".
Пак се събраха." Какво можех да кажа? Съгласих се.
Попитах го дали си спомня някоя от новите песни
и той се ядоса. "Няма да ти кажа."
Гневно прелистваше някакъв тефтер.
В огледалото видях само празни страници.
"Остави ме тук." Завих и той слезе.
Дойде до шофьорската врата.
Свалих прозореца.
После ми плати.
Каза: "Името ми е Марк Дейвид Чапман. Ще го запомните".
Следователите разбират, че имат работа с необикновен случай.
За инспекторите има нещо необяснимо.
Едно от необичайните неща е, че при задържането му
четеше "Спасителят в ръжта".
Не избягал, искал да го хванат.
Могъл е да се скрие из улиците на Манхатън и още да го търся.
Сам ли е бил?
Имал ли е задкулисен съучастник?
Когато някой убие някого, винаги има мотив.
Какъв е бил неговият?
В СЛЕДВАЩИЯ ЕПИЗОД...
От досиета във ФБР става ясно, че Ленън е бил смятан за заплаха.
Излизах и от другия тротоар ме наблюдаваха.
Следваха колата ми. Не беше шега, бяха ми вдигнали мерника.
Тук сме да приберем войниците си. Да не забравяме и оръжията.
Предприели мерки на най-високо ниво за "проблема с Ленън".
Превод на субтитрите Катина Николова