Je otázkou, proč úmrtí Johna Lennona zasáhlo tolik lidí a tak hluboce.
V následujících deseti minutách se na žádost Yoko Ono v tichosti pomodlíme
- za jeho duši. - Dámy a pánové, vypněte si prosím rádia.
AKORÁT CHTĚL DÁT ŠANCI MÍRU
Prosím, přestaňte prodávat veškeré zboží.
Tiše rozjímejte.
Začínáme teď.
Modleme se. Děkuji.
DEJTE MÍRU ŠANCI
NEVSTUPOVAT
Odejděte.
Osmého prosince roku 1980
byl John Lennon zavražděn před svým domem v New Yorku.
Přesuňte se na protější chodník. Běžte.
Je neuvěřitelné, že po spáchání tak závažného zločinu neproběhl soud.
Výběr poroty měl začít dnes, ale v soudní síni bylo jasné...
NÁPRAVNÉ ZAŘÍZENÍ
...že proces před porotou nebude.
To, co se vlastně stalo, se veřejnost zatím nedozvěděla.
Kdo byl John Lennon, ví celý svět.
A teď se snažíme pochopit...
Snažíme se získat podobiznu jeho vraha.
Z nedostatku informací
vznikají konspirační teorie.
Tyto spisy FBI odhalují, že Lennon byl hrozbou pro stát.
MINISTERSTVO SPRAVEDLNOSTI TAJNÉ
Problém s Lennonem se řešil v těch nejvyšších kruzích.
Svědci nyní promluví poprvé po 40 letech.
Už je to dávno. Tak to řeknu. Nevím, no. Povím to jednou a pak už nikdy.
Jedná se o sondu do mysli vraha...
který zavraždil hudebního génia
a jednoho z největších bojovníků za mír, jakého kdy svět viděl.
Nikdo nedal míru šanci. Zkoušel to Gándhí a Luther King, ale ty někdo zastřelil.
KDO CHYTÁ V ŽITĚ
JOHN LENNON: VRAŽDA BEZ SOUDU
DÍL PRVNÍ
POSLEDNÍ DEN
VYPRÁVÍ KIEFER SUTHERLAND
Na konci 70. let se John Lennon stáhl z očí veřejnosti.
Bydlel v sedmém patře budovy Dakota na okraji newyorského Central Parku,
kam se před světem zavřel s manželkou Yoko Ono a synem Seanem.
Producentka z RKO Radia, Laurie Kaye,
letěla do New Yorku 8. prosince 1980,
aby si splnila svůj pracovní sen: Vést rozhovor s Johnem Lennonem.
Pro mě to bylo neuvěřitelné,
protože John byl můj idol. Byla to pro mě ikona.
Beatles jsem měla ráda, takže jsem se moc těšila.
John tou dobou už pět let nic neprodukoval
a neposkytoval žádné rozhovory.
V podstatě zmizel.
Dovnitř nás pustili asistenti.
Pardon za zpoždění. Měla mi dát vědět, ale pořád...
Přišel a sedl si. Yoko seděla na vlastní židli.
Ne. Protože čekali, víš?
Tohle je jeho poslední rozhovor.
Co to je? Aha, mikrofon.
- Uvolním se. - Jo.
14:30
- Haló. Test. Jsme slyšet? - Jo.
Jsme, lásko.
Dobře. Tak začněte vy.
Jaké to pro vás je se po pěti letech odmlky svěřovat lidem?
Vzkazuju jim: „Jsem tady. Jak se máte?
Jak se vám daří ve vztazích? Překonali jste těžkosti?
Sedmdesátky byly nuda, co? Ale teď jsme tady.
Osmdesátky zkusme zlepšit, jo?“
Bylo úžasné s ním probírat jeho politické názory.
VÁLKA SKONČILA!
Lidi mají moc.
Mají moc utvořit, jakoukoliv společnost chtějí.
A podle mě je čas na změnu.
Máme za to, že jsme rozdělení na skupinky podle států, pohlaví nebo rasy.
Ale to je hloupost.
Představte si, že státy neexistují. Ani náboženství. Jen si to představte.
Bylo by snad špatné?
Moc se těšil na návrat do hudebního světa.
Viděla jsem mu v očích, co to pro něj znamená.
Úkol hudebníka či básníka je pokusit se vyjádřit pocity nás všech.
To je jejich úkol.
Nejsou to kazatelé ani vůdci, jen všem nastavují zrcadlo.
Myslím, že tenhle úkol budu vykonávat až do smrti.
A to snad bude až za dlouho.
John dával rozhovor v Dakotě
a mezitím se na ulici shromáždili fanoušci.
Dohlížel na ně recepční Jay Hastings.
Proč jste o tom až doposud mlčel?
Nechtěl jsem mít problémy.
RECEPČNÍ
A co teď?
Už je to dávno. Tak to řeknu.
Nevím, no. Povím to jednou a pak už nikdy.
ADMINISTRATIVNÍ PRACOVNÍK
Co obnášela má práce? Šlo hlavně o zajištění bezpečnosti.
Ale neměl jsem zbraň, slzný plyn ani nic podobného.
Jen tlačítko na recepci, kdyby došlo k problému.
Z ulice pořád někdo řval skrz bránu.
To se neslo až na nádvoří.
„Hej! Johne!“ Nebo tak něco.
Není tady. Nejsou doma. Odejděte.
V Dakotě měl ten večer službu i portýr Joe Many.
Čekalo tam několik lidí.
Fanoušci se motali před vchodem do budovy.
Věděli, že když tam budou dlouho,
tak zjistí, kdy vycházejí ven.
Třeba na procházku, na snídani, oběd nebo kdy pojedou autem do studia.
Joea to odpoledne zaujal jistý člověk.
Byl to takový obtloustlý, zavalitý chlapík.
Nepostával tam s ostatními fanoušky.
Oni postávali a on stál tak nějak za nimi. Jako by poslouchal.
Zeptal jsem se ho, co tam dělá.
Řekl, že chce Johnův podpis.
A vzpomínám si, že řekl, že jeho hudbu moc nemusí, ale že je to sběratel.
A sbíral... Snad si to pamatuju dobře,
ale prý sbíral motýly nebo co. Něco divnýho.
Kdy to půjde do éteru?
- Chci si to poslechnout. - Zašleme vám kazetu.
Jasně, ale... Rád si to poslechnu.
Yoko někdo zavolal a řekla Johnovi: „Jejda, už musíme jít.“
Co podepsala?
- Nic nevidím. - „Komu.“ To je tvoje.
Já to napíšu propiskou.
Mezi ty dva nakreslím obrázek a pak můžete...
Yoko, udělám to hned.
S LÁSKOU
Byl to úžasný pár. Připadalo mi, že jsme si padli do oka.
Není zač. Vždyť i já jsem něčí fanda.
Večer chtěli strávit ve studiu.
16:30
Z budovy jsme vyšli společně.
Před Dakotou stálo víc lidí,
fanoušků Beatles a Johna Lennona, než když jsme přijeli.
Všichni jsme vyšli ven
a přišel ke mně takový dost otravný chlap
a opakoval: „Mluvila jste s ním? Podepsal se vám?
Mysleli jsme, že odejde, ale neodešel.
John a Yoko nasedli do limuzíny a odjeli.
A ten chlap za mnou zase přišel.
„Tak co? Co říkal?“
Otočila jsem se a odešla pryč.
John a Yoko jeli do nahrávacího studia,
aby dokončili nový singl s producentem Jackem Douglasem.
Dělali jsme na jedné nahrávce.
Moc jsme si to užívali.
On byl zase ve svém živlu.
Byl extrémně sebevědomý.
Má to zoom, Bobe?
- Jo. - Kde?
Vpředu se ostří, vzadu zoomuje.
I těmi tlačítky.
Ohledně filmů... Skvělý film vás inspiruje k tomu natočit vlastní film.
Takový chci natočit. Hned bych do toho šel.
A to stejné platí pro skvělou hudbu.
Chci udělat taky takovou.
- Třicátý první a druhý? - Jo.
Vezmi je, prožeň to filtrem a tóninu změň o...
Když jsme začali pracovat, jeho tvůrčí energie...
Šla z něj cítit.
Tak jo.
Vše probíhalo, jak mělo. Byl na vrcholu blaha.
John byl v soukromém životě spokojený a to, že se stal otcem,
ho inspirovalo, aby zase tvořil hudbu.
Na tamhleté obrazovce, na tamté, byla fotka Seana.
Takže ho člověk viděl, když se díval na reproduktory.
Jeho fotka tam byla pořád,
aby se na mě neustále díval.
Kolem Seana se točilo všechno.
John nemohl přestat.
Říkal: „Mám pocit, že jsem ve formě. Nechci přestat.“
Ve studiu jsem nebyl pět let,
takže je zvyklý být pořád se mnou.
Jednoho dne si sedl a povídá: „Víš, kým chci být, až vyrostu?“
A já: „Nevím. Čím?“
Podíval se mi do očí a řekl: „Chci být táta.“
Nevím, jestli to je tím, že se narodil ve stejný den jako já.
Jsme skoro dvojčata.
Když začínám mít špatnou náladu, začíná ji mít i on.
Takže mám o důvod víc být zdravý a pozitivní.
Díky Seanovi mám nápady na písničky.
Nesnažím se soutěžit se svým mladším já.
S Paulem jsme tehdy vymysleli spoustu písniček,
ale pak už to nebyla taková zábava jako kdysi.
Snažím se vrátit a zase si to užívat.
Podle všech se Beatles rozpadli, protože jsem s Yoko.
Ale už jsme spolu déle než Beatles.
Toho večera jsme dokončili mixáž a to nejtěžší jsme měli za sebou.
Věděli jsme, že to máme.
A naposledy jsem ho viděl,
když nastoupil do výtahu v desátém patře.
Dveře výtahu se zavíraly
a on stál přímo přede mnou s úsměvem od ucha k uchu.
Měl velikou radost z toho, jak se vše daří.
Byl to vydařený den.
A pak mi řekl:
„Uvidíme se ráno v devět.“ Byl šťastnej jako blecha.
22:40
Ten chlap tam zase stál před vchodem.
Zeptal jsem se ho: „Co tady pořád děláte?“
Řekl: „Chci, aby se mi Yoko podepsala.“
Pak jsem šel zpátky dolů.
Limuzína odvezla Johna a Yoko zpátky domů do Dakoty.
Newyorský taxikář Richard Peterson zrovna někoho vezl na stejnou adresu.
Nabral jsem dva chlapy.
Vzadu pořád žvanili. Všichni si myslí, že neposloucháme, ale posloucháme.
Taxikáři poslouchají všechno.
Jeli do Dakoty na večírek.
22:48
Dojeli jsme tam.
Zastavil jsem za limuzínou.
Vystoupila Yoko
a šla do Dakoty dřív než John.
Už mi končila šichta.
A slyšel jsem „bum“. Jako že se zabouchly dveře od auta. Bum.
Teď určitě vystoupí John Lennon. Já ho nikdy naživo neviděl.
Bylo to jakože: „John Lennon. Budu moct říkat, že jsem ho viděl.“
Bylo slyšet, že už jde, protože chodil rychle.
Bylo slyšet...
A tehdy jsem ho uviděl.
Viděl jsem jeho.
Lennon chtěl jít dovnitř a ten chlapík povídá:
„Johne Lennone!“ A měl... Stál tam a... Byl podsaditý. Tlustý.
Díval jsem se na něj skrz čelní okno svého taxíku.
Viděl jsem, jak ho zastřelil.
Pět ran.
Ten chlap právě zastřelil Johna Lennona.
Proběhl kolem mě se slovy: „Postřelili mě.“
Z pusy mu tekla krev a zhroutil se na zem.
Pootočil jsem ho na záda, sundal mu brýle a položil je na stůl.
A Yoko křičela: „Zavolejte sanitku. Zavolejte sanitku.“
Tak jsem vběhl na recepci.
Jay tam stál celý od krve a vůbec nic mi neřekl.
Prošel jsem kolem recepce
a John tam prostě ležel na zemi.
Nehýbal se. Vůbec. Nic.
A Yoko měla jeho hlavu v klíně.
Zastřelil ho.
Já myslel, že točí nějaký film.
To jsem si myslel.
Že točí film, ale neviděl jsem světla ani kamery a tak,
takže mi došlo, že nic netočí.
Ale ten chlap tam s tou zbraní pořád stál.
S ledovým klidem.
Střelec neobvykle zůstal na místě činu.
První, komu to bylo nahlášeno, byl Peter Cullen.
Dostali jsme oznámení o střelbě.
Když jsme zastavili naproti Dakotě, někdo ke mně přiběhl.
Utíkal od té budovy pryč.
NEWYORSKÝ POLICISTA
Říkal: „Pozor, někdo tam střílel z pistole.“
A já: „Proboha. A je to tady.“
V takovou chvíli vám život proběhne před očima.
Rozhlédl jsem se. Nikdo se nehýbal.
Bylo to jako fotka.
Znal jsem tam jenom vrátného. Povídám mu:
„Co se to tady sakra děje?“ On ukázal: „Právě střelil Lennona.“
Dalším na místě činu byl strážník Herb Frauenberger.
Zaparkovali jsme na západ od nich.
Takže jsme měli dvě auta
na obou stranách vchodu, na který jsme svítili.
Druhá jednotka držela u zdi jednoho chlapa.
Dali jsme mu želízka, ale bylo to divné.
Vůbec neprotestoval.
Vůbec nekladl odpor.
Dokonce se nám omluvil.
Řekl: „Jéje. Promiňte, že jsem vám pokazil večer.“
A já: „To si děláte srandu. Vždyť jste si pokazil celý život.
Co vás to sakra napadlo?“
Někdo křičel: „Někoho tady zastřelili.
Někoho tady zastřelili. Tak jsme tam šli, samozřejmě se zbraní v ruce.
A jako první jsem viděl, že na zemi leží člověk.
Nevěděl jsem, jestli žije. Nehýbal se.
Řekl jsem, že má možná ještě tep.
Tak jsem mu pootočil hlavu, abych mohl rukou zkusit, jestli ho má.
Měl, ale velmi slabý.
Někdo za mnou, kdo tam taky přijel, řekl:
„To je John Lennon.“ A pak mi to došlo.
Ty jo. To je John Lennon.
Tou dobou už se tam začal tvořit dav.
My jsme ho vynesli ven, naložili do našeho auta
a chtěli ho rychle odvézt.
Zavolali jsme do nemocnice,
ale neřekli jsme, že vezeme Lennona. Novináři poslouchali policejní vysílačky
a nechtěli jsme způsobit poprask.
Zavezli ho do Rooseveltovy nemocnice,
do jednoho z nejlepších traumacenter.
JEDNOTKA INTENZIVNÍ PÉČE
Věděli jsme, že byl postřelen. Že hrozně krvácel.
John Lennon byl můj oblíbený beatlesák.
Přijde mi hrozně smutné, že jsem ho viděla jenom tehdy.
POHOTOVOST
Běžel jsem tam a ptal se, co je.
Říkali, že někoho postřelili. Sesypali jsme se kolem něj.
Oživovali jsme ho, dali mu kapačku,
stlačovali hrudník, aby měl tep. Zavedli hadičku, aby mohl dýchat.
A zničehonic někdo řekl: „Hele. Vždyť vypadá jako John Lennon.“
A já na to: „Ne. To určitě ne.“
Začali ho šacovat a našli peněženku.
A našli fotky jeho, Seana a Yoko s bílým rollsem na pozadí.
A my na to: „Panebože. To je fakt John Lennon.“
Zatímco doktoři pomáhali Lennonovi,
už se začínalo proslýchat, že byl postřelen.
Dostali jsme šokující zprávu.
Člověk, a možná se jedná o Johna Lennona,
bývalého člena Beatles, byl postřelen u Central Parku
před domem Dakota, kde bydlí.
Policie ho odvezla do Rooseveltovy nemocnice.
Budeme vás dále informovat.
Snažíme se kontaktovat policii, nemocnici a jeho ženu Yoko Ono,
abychom získali jejich vyjádření a zjistili, co se děje.
Novináři se snažili něco dozvědět,
ale zdravotníci už věděli, jaký dopad budou Lennonova zranění mít.
MODLETE SE
Opravdu to bylo... Měl jsem ruce na srdci a snažil se ho mačkat,
jako by to dělalo samo. Stlačoval jsem ho.
A doufali jsme, že se něco...
Že uvidíme známky života.
Ale bohužel to nestačilo.
Myslím, že to trvalo 45 minut, než to začalo být
marné a... Pak jsme prostě oznámili čas smrti a přestali.
Nastalo hrobové ticho.
Člověk chtěl udělat víc,
ale teď přestal a... Na to prostě není co říct.
Bohužel. Bylo zkrátka naprosté, naprosté ticho.
A když oznámil čas smrti a bylo po všem...
ZDRAVOTNÍ SESTRA
...tak jsme vyšli z místnosti ven a z rádia hrálo „Imagine“.
Všem došlo, že to je v háji.
Možná kdybych něco udělal jinak... Mám pocit, že jsem selhal.
Bůh ti žehnej.
Pracoval jsem a přišla za mnou moje žena.
Byla bledá a povídá: „Musím s tebou mluvit.“
Řekla mi: „Postřelili Johna.“
Hned jsme naskočili do taxíku. Řidič měl puštěné rádio
a nemluvilo se o ničem jiném.
John Lennon, bývalý člen Beatles, byl dvakrát střelen
do zad a nyní je v newyorské nemocnici.
Zatím nevíme, v jakém je stavu.
Producent Jack Douglas přijel se ženou, ale do nemocnice je nepustili.
- Jsem Jack Douglas. Teď jsme byli spolu. - My víme, ale musíte odejít.
To ne. Je tady Yoko nebo Fred?
Yoko tu je.
- Povíte jim prosím, že je tu Jack? - Povíte prosím Yoko, že přijel Jack?
Já myslel, že ho postřelili, ale že žije.
V to jsem doufal.
- Řekněte jim, že tu jsem. - Je přítel.
Viděli jsme se, než odešel domů.
Je to jeho i její nejlepší přítel. Ona někoho potřebuje.
Povězte jí prosím, že přijel Jack.
Zdravotníci pak museli oznámit Yoko, že John zemřel.
Ona si klekla a já vedle ní.
Objala mě a já jí opakovala, že neměl bolesti. Že nebyl vyděšený.
Pak Yoko řekla: „Musím jít domů. Musím za synem.“
Nechtěla, aby se to dozvěděl z rádia nebo z televize a tak.
U vchodu jich byla hromada. Myslím reportérů.
Řekl jsem, ať řidič objede 59. ulici a že je vyvedeme zadním vchodem.
A tak to proběhlo.
Naložili jsme ji a jeli zpátky do Dakoty.
Zůstali jsme tam až do chvíle, kdy jeho úmrtí oznámili. Ale...
Bylo to... Bylo to fakt příšerný.
Třetí down.
Úmrtí Lennona se neutají.
A komentátoři pořadu Monday Night Football mimo vysílání přemýšlejí,
zda to národu říct.
Myslím, že teď je vhodná chvíle na to, oznámit tu novinu.
- Co myslíš? - Jasně. Je.
- Jo? - Určitě.
Musíme to říct. Už o tom víme. Musíme.
- Tak jo. - Moment.
- Je to tragédie. - Tak.
- Tohle rozruší celý svět. - Tak jo. Nějak to tam protlačím.
Došlo k nevýslovné tragédii. Potvrdili nám to z ABC News v New Yorku.
John Lennon byl postřelen před vlastním domem,
ale po příjezdu do Rooseveltovy nemocnice zemřel.
Po takové zprávě se vrátíme do hry jen stěží.
To ano. Zbývají tři sekundy.
Jak to vlastně zjistili?
Když jsme Lennona přivezli, byl tam někdo na nosítkách.
Byl to myslím producent jedné z novinářských agentur.
Jel na motorce a srazil ho taxík.
Zeptal se jednoho z policistů.
A ti mu to řekli a hned se to dozvěděli z ABC News.
A pak se to samozřejmě dozvěděli všichni.
Raz, dva. Test.
- Čti titulek. - Test. Raz, dva.
HLAVNÍ ZPRÁVY
Máme zprávu od United Press International. John Lennon, bývalý člen Beatles, zemřel.
Byl zastřelen dnes ve svém bytě na Manhattanu.
Byl postřelen. Údajně třikrát.
S těžkými poraněními ho odvezli do Rooseveltovy nemocnice, ale tam zemřel.
Během několika minut se stovky a pak tisíce lidí
shromáždili u Dakoty.
Všichni odstupte. Odejděte.
Odejděte.
Neumřel.
- Prostě si vymýšlejí. - Už to oznámili i doktoři, víte?
Jo, ale to je mi fuk. To říkají, jen aby lidi odešli.
On neumřel. John Lennon umřít nemůže.
Odstupte. Odejděte.
To, z čeho jsem naprosto šílel
celé roky, bylo, že obvykle jsem chodíval domů s ním.
Takže kolikrát si mám přehrávat to, jak jsem s ním v autě
a jak vystupuje? Že jsem si mohl všimnout toho blázna,
srazit ho k zemi a svět mohl být úplně jiný.
Když o tom člověk moc přemýšlí, začne z toho docela šílet.
Fanoušci truchlí v ulicích kolem Dakoty.
Takový žal a šok ze smrti zpěváka a skladatele nikdo nepamatuje.
John Lennon a Beatles hráli důležitou roli v životech lidí celé generace.
Nevím, kam jinam jít. Nevím... Prostě potřebuju být tady.
Nevím, jak to vysvětlit.
Musel jsem sem přijít, abych uvěřil, že se to fakt stalo.
Že někdo fakt zastřelil Johna Lennona.
Byl to génius.
John během svého života rozdal víc lásky
než většina mužů a žen na zemi.
Chceme dokázat, že i když umřel John, láska ne.
Sice umřel, ale jeho duch žije dál. Jeho duch žije v nás. V nás všech.
K podobným masovým veřejným výlevům smutku docházelo po celém světě.
Vražda Johna Lennona rezonovala na obou stranách Atlantiku.
Byl postřelen před svým bytem v New Yorku.
V anglickém Liverpoolu to dnes bylo zajímavé.
Na hlavní náměstí přišly ve slunečný zimní den tisíce lidí.
Zdravotníci museli ošetřit 110 přítomných, převážně kvůli vyčerpání organismu.
Lidé z pracující třídy,
lidé, se kterými John Lennon vyrůstal.
Býval jedním z nich.
Novináři se urputně snažili kontaktovat Lennonovy bývalé spoluhráče.
Byl jsem naprosto v šoku. Hrůza.
A kdy... Jak jste se to dozvěděl?
Ráno mi to někdo zavolal.
- Kdo? - Jeden kamarád.
Půjdete na pohřeb?
Zatím nevím.
Je to blbý, co?
Tak jo. Nashle. Dobrou.
Díky. Odejděte. Nashle.
Po úvodním šoku, že byl Lennon zavražděn,
se pozornost upřela na podezřelého, který už byl ve vazbě.
Prý nešlo o loupežné přepadení.
Mohl byste to nějak rozvést?
Nemůžu zacházet do větších podrobností, ale loupežné přepadení motivem asi nebylo.
Došlo při zatýkání k potížím?
O ničem nevím.
Vyšetřování vedl detektiv Ron Hoffman.
Nevíte, co se stalo?
Vycházel z bytu... Vycházel...
z limuzíny, co stála před jeho bydlištěm,
a ve vchodu do domu ho někdo střelil do zad.
- Hlasitěji. - A proč?
- Nedošlo k hádce? - Nevím.
Pojem „hlavní vyšetřovatel“ jsme nikdy nepoužili.
V televizi to slýcháte pořád.
Byl jsem prostě „ten, komu přidělili ten případ“.
Za vše jsem nesl odpovědnost.
Prý je i druhý podezřelý.
- Víte něco? - Nevím.
Říkal jste mladík. Kolik let?
Už mě obtěžujete. Vážně nevím.
- Omlouváme se. - Nevím. Kolem 20.
Viděl jsem ho pár sekund.
Hned jsem věděl, že to bude obrovská kauza
a že si nebudeme moct dovolit dělat chyby.
Pachatel byl zatčen
a odveden na služebnu k zahájení šetření.
Takový šrumec jsem tam ještě neviděl.
A začal zvonit telefon.
Jakože... Volali mi lidé z celého světa.
Byl jsem pod větším tlakem než obvykle.
- Mnohem větším. - Pane veliteli.
Detektivové ho nahoře vyslýchali
a snažili se zjistit, co ho k tomu vedlo.
Nebyl v cele,
ale v kanceláři, v kanceláři detektiva.
Seděl a mluvili s ním tři nebo čtyři lidé.
Pochopili, že to není žádný násilník.
Nikdy byste si neřekli, že by dokázal někoho zastřelit.
Vypadal jako intelektuál z vysoké.
Snažili se od něj získat co nejvíc informací.
Trošku si s ním hráli.
Snažili se s ním trochu skamarádit, aby se jim víc otevřel.
Tak se to dělává, no.
Když byl někdo zatčen,
volali jsme na Rejstřík trestů,
abychom získali jeho záznamy, výpis trestů.
O jeho minulosti jsme nic nevěděli.
Neměl jsem se čeho chytit. Vůbec.
Byl to prostě nikdo.
Dostal se sem s čistým rejstříkem, úplně bez záznamu.
Zprávy se šířily a začali se objevovat svědci.
Na policejní stanici se dostavil taxikář Mark Snyder.
Věděl jsem, že jsem toho chlapa ten den vezl.
Ptal se na Johna Lennona.
Přišlo mi, že to mohl spáchat on.
Zajel jsem na služebnu, kde ho drželi.
Řekl jsem jim všechno.
Měl jsem noční.
Jel jsem se svým taxíkem do centra, severně od Osmé avenue.
Někdo si mě přivolal.
Zdálo se mi, že má velikou tašku. Vypadal jako voják.
První, co mi řekl, bylo: „Dělám producenta Rolling Stones.
Právě jsem se vrátil z nahrávání desky s Beatles.
Zase se dali dohromady.“ Co jsem na to měl říct?
„Jo, jasně. Jo.“
Ptal jsem se, jestli si ty nové písničky pamatuje.
A on se naštval. „Vám to říkat nebudu. Ani náhodou.“
Horečnatě listoval v takové knize, vlastně to byl sešit.
Podíval jsem se do zrcátka, ale stránky byly prázdné.
Chtěl vystoupit, tak jsem zastavil a on vystoupil.
Přišel k autu, nejdřív ke straně řidiče.
Stáhl jsem okýnko.
Zaplatil mi, už nevím kolik.
A řekl: „Jmenuju se Mark David Chapman.
Moje jméno si zapamatujete.“
Vyšetřovatelům bylo jasné, že před sebou mají výjimečný případ.
Detektivové tomu stále nemohli přijít na kloub.
Jednou z neobvyklých věcí, když jsme ho zadrželi, bylo,
že si četl knihu Kdo chytá v žitě.
Stál tam a chtěl, abychom ho chytili.
Mohl se vypařit do ulic Manhattanu.
Ještě bychom ho neměli.
Jednal sám?
Existoval někdo v zákulisí, kdo s ním spolupracoval?
Když někdo někoho zabije, vždycky k tomu má důvod.
Jaký k tomu měl důvod?
PŘÍŠTĚ UVIDÍTE
Tyto spisy FBI odhalují, že Lennon byl hrozbou pro stát.
Když otevřu dveře, vidím, jak naproti na ulici někdo stojí.
Nastoupím do auta a oni mě sledují. Došlo mi, že to je vážné. Šli po mně.
Přivezme kluky zpátky domů. Stejně tak techniku.
Problém s Lennonem se řešil v těch nejvyšších kruzích.
Překlad titulků: Karel Himmer