On mietittävä,
miksi John Lennonin kuolemaa surraan niin laajasti ja syvällisesti.
Rukoilemme nyt hiljaa kymmenen minuutin ajan -
Yoko Onon pyynnöstä -
Lennonin sielun puolesta. - Hyvät kuulijat,
sammuttakaa radiot.
HÄN PYYSI VAIN ANTAMAAN RAUHALLE MAHDOLLISUUDEN
Lopettakaa kaupustelu ja tuotteiden myyminen.
Meditoikaa hiljaisesti tavallanne.
Aloitamme nyt.
Rukoilkaamme. Kiitos.
ANNA RAUHALLE MAHDOLLISUUS
POLIISI PÄÄSY KIELLETTY
Pois kadulta.
Joulukuun 8. päivänä vuonna 1980 -
John Lennon murhattiin kotinsa edessä New Yorkissa.
Menkää kadun toiselle puolelle. Liikettä.
On uskomatonta, että näin merkittävää rikosta -
ei käsitelty oikeudessa perin pohjin.
Valamiehistö piti valita tänään,
mutta oikeussalissa...
RANGAISTUSLAITOS
...kävi ilmi, ettei sitä tarvita.
Tapahtumien kulkua -
ei siis ole koskaan vahvistettu julkisesti.
Koko maailma tietää, kuka John Lennon oli.
Yritämme nyt selvittää -
ja hahmottaa, kuka epäilty tappaja on.
Kun selkeää käsitystä ei ole,
syntyy salaliittoteorioita.
FBI:n tiedoista ilmenee selvästi,
että Lennon nähtiin uhkana.
YHDYSVALTAIN OIKEUSMINISTERIÖ LUOTTAMUKSELLINEN
Lennonin muodostamaan ongelmaan puututtiin korkeimmalla tasolla.
Nyt yli 40 vuoden kuluttua -
todistajat puhuvat ensimmäistä kertaa.
Aikaa on kulunut. Kirjaa se.
Enpä tiedä. Puhun tästä vain kerran.
Pyrimme selvittämään, mitä murhaaja ajatteli.
Salamurhan kohteena oli musiikillinen nero -
ja yksi historian suorapuheisimmista rauhan puolustajista.
Rauhalle ei ole annettu kunnon mahdollisuutta.
Gandhi ja Martin Luther King yrittivät,
mutta heidät ammuttiin.
SIEPPARI RUISPELLOSSA
KERTOJA: KIEFER SUTHERLAND
John Lennon vetäytyi julkisuudesta 1970-luvun lopulla.
Hän asui Dakota-talon seitsemännessä kerroksessa -
New Yorkissa Central Parkin laidalla.
Hän vetäytyi sinne vaimonsa Yoko Onon ja nuoren poikansa Seanin kanssa.
RKO Radion tuottaja Laurie Kaye -
lentää New Yorkiin 8.12.1980 -
unelmiensa työmatkalle haastattelemaan John Lennonia.
Se oli paras mahdollinen työtilaisuus,
koska John oli idolini ja ikonini.
Olin aina ollut Beatles-fani, joten olin hyvin innoissani.
John oli jättänyt musiikkialan viisi vuotta aiemmin,
eikä hän ollut antanut haastatteluja.
Hän oli oikeastaan kadonnut täysin.
Assistentit päästivät meidät sisään.
Anteeksi. Olen myöhässä. Odotin kutsua, mutta hän...
Hän tuli sisään ja istui tuoliin.
Yoko istui toisessa tuolissa.
Eikä. He vain odottivat.
Tämä on hänen viimeinen haastattelunsa.
Mikä se on? Mikrofoni.
Rentoudun nyt. - Tällä tavalla.
KLO 14.30
Hei. Testaan.
Äänittääkö tämä? - Kyllä.
Se äänittää.
Selvä. Aloita, kun olet valmis.
Miltä tuntuu viiden vuoden hiljaisuuden jälkeen -
kertoa elämästänne ihmisille?
Sanon näin: "Olen tässä nyt. Miten te voitte?
Miten suhteenne voi?
Selvisittekö vaikeuksista?
Eikö 1970-luku ollutkin rasittava? Olemme nyt tässä.
Yritetään tehdä 1980-luvusta hyvä."
Oli upeaa keskustella hänen poliittisista näkemyksistään.
SOTA ON OHI!
Valta on ihmisillä.
He voivat luoda ja rakentaa haluamansa yhteiskunnan.
On muutoksen aika.
Koemme jakautuneemme pirstaleiksi:
valtioihin, sukupuoliin ja rotuihin.
Se on vitsi.
Kuvitelkaa, ettei valtioita ja uskontoja olisi.
Kuvitelkaa se.
Olisiko se kovin kauheaa?
Hän oli innoissaan paluustaan musiikin alalle.
Sen näki hänen katseestaan.
Taiteilijoiden ja runoilijoiden tehtävä on ilmaista kaikkien tunteita.
Se on työmme.
Emme ole saarnaajia emmekä johtajia vaan heijastamme kaikkien tunteita.
Ajattelen, että työni jatkuu kuolemaani saakka.
Toivon, että siihen on vielä pitkä aika.
Kun Johnia haastatellaan Dakota-talossa,
fanilauma kerääntyy kadulle talon eteen.
Heitä tarkkailee vahtimestari Jay Hastings.
Miksi vaikenit aiemmin?
Tähän saakka.
En halunnut joutua vaikeuksiin.
Entä nyt?
Aikaa on kulunut. Kirjaa se.
Enpä tiedä. Puhun tästä vain kerran.
Vahtimestarin työnkuva?
Enimmäkseen vartijan tehtäviä -
mutta ilman asetta, sumutteita ja muuta.
Pöydässä oli hätäpainike ongelmien varalta.
Kadulla oli aina ihmisiä,
jotka huusivat portin takaa.
Huudot kaikuivat sisäpihalla.
He huusivat Johnin nimeä ja muuta.
"Hän ei ole täällä. Kukaan ei ole kotona."
Dakota-talossa työskenteli sinä iltana myös ovimies Joe Many.
Ihmiset olivat jo odottamassa.
Fanit tukkivat rakennuksen edustan.
He tiesivät pitkän odotuksen tuottavan tulosta.
He näkisivät ehkä pariskunnan lähtevän arkisesti ulos -
kävelylle, aamiaiselle tai lounaalle -
tai nousevan studiolle vievään autoon.
Talon edustalla on mies,
johon Joe kiinnittää huomiota iltapäivällä.
Hän oli lyhyt ja pulska kuin tumppi.
Hän ei ollut samassa joukossa kuin muut norkoilijat.
Hän tavallaan seisoi norkoilijoiden takana.
Kuin kuuntelija.
Kysyin häneltä, miksi hän on siellä.
Hän sanoi haluavansa Johnin nimikirjoituksen.
Muistan hänen sanoneen, ettei hän edes pidä musiikista -
mutta on keräilijä -
ja keräilee esimerkiksi... Hän sanoi varmaan -
keräävänsä perhosia tai jotain muuta outoa.
Milloin tämä esitetään?
Kuuntelen näitä mielelläni. - Saat kopion.
Aivan. Se ei... Kuuntelen sen mielelläni.
Yokolle soitettiin, ja hän sanoi Johnille, että heidän on lähdettävä.
Mikä kirjoitus?
En näe sitä. - Se on sinulle.
Kirjoitan sen kuulakärkikynällä.
Näistä kahdesta -
syntyy vaikutelma, että voi...
Yoko, teen sen nyt.
Laurielle, rakkaudella
Upea pariskunta.
Tunsin saaneeni heihin aidon yhteyden.
Tämä on ilo.
Minäkin olen joidenkin fani.
Heidän piti viettää ilta studiolla.
KLO 16.30
Lähdimme rakennuksesta yhdessä.
Dakota-talon edessä oli enemmän ihmisiä -
kuin sinne tullessamme. Beatlesin ja John Lennonin faneja.
Kävelimme ulos talosta,
ja minua lähestyi melko ärsyttävä mies,
joka alkoi kysellä, puhuinko Johnin kanssa.
"Saitko nimikirjoituksen?
Puhuitteko? Saitko nimikirjoituksen?
Puhuitteko? Saitko sen?"
Luulimme hänen lähtevän, mutta hän ei lähtenyt.
John ja Yoko nousivat limusiiniin ja ajoivat pois.
Mies lähestyi minua taas.
"Mitä nyt? Mitä hän sanoi?"
Käännyin ja kävelin pois.
John ja Yoko menevät äänitysstudiolle -
viimeistelemään uutta singleä tuottaja Jack Douglasin kanssa.
Valmistelimme levyä.
Meillä oli todella hauskaa.
Hän oli palannut alalle täydellä teholla.
Hän suhtautui siihen hyvin luottavaisesti.
Zoomataan, Bob.
Selvä. - Miten?
Tarkennus on edessä ja zoomi takana.
Nämä kaksi painiketta.
Elokuvista puheen ollen, hyvä elokuva innostaa tekemään elokuvan.
Kunpa olisin tehnyt sen.
Paskat, tekisin sen itse.
Jos kuulen hyvän levyn, haluan tehdä sellaisen.
Teen sellaisen.
Kolmekymmentäyksi ja 32? - Kyllä.
Siistitään niitä ja aloitetaan...
Kun pääsimme vauhtiin, hänen luovuutensa kukoisti.
Sen tunsi.
Selvä.
Kaikki sujui hyvin.
Hän oli onnensa kukkuloilla.
Johnin perheonni -
ja erityisesti tehtävä nuoren Sean-pojan isänä -
innoittivat häntä tekemään jälleen musiikkia.
Tuon TV-ruudun päällä oli Seanin kuva.
Sen näki katsoessaan ylös kaiuttimiin päin.
Hänen kuvansa oli aina esillä,
ja hän katsoi minua jatkuvasti.
Sean oli kaiken ytimessä.
John ei voinut lopettaa.
Hän koki olevansa vauhdissa eikä halunnut pysähtyä.
En ole ollut studiolla viiteen vuoteen,
joten hän on tottunut siihen, että olen aina läsnä.
Eräänä päivänä hän nousi ja kysyi,
tiedänkö, mikä hän haluaa olla isona.
Pyysin häntä kertomaan.
Hän katsoi minua silmiin ja sanoi haluavansa olla vain isä.
En tiedä, onko syy siinä, että olemme syntyneet samana päivänä.
Olemme melkein kuin kaksoset.
Jos minua masentaa, hänkin tulee alakuloiseksi.
Minun on siis parasta pysyä terveenä ja positiivisena.
Elämä Seanin kanssa innoittaa minua tekemään lauluja.
En yritä kilpailla entisen itseni kanssa.
Paul ja minä teimme aikoinaan paljon lauluja,
mutta sen tuottama nautinto laimentui vähitellen.
Yritän elvyttää entisen nautinnon.
Ihmiset ajattelevat, että Johnin ja Yokon liitto -
oli Beatlesin loppu.
Olemme olleet yhdessä pidempään kuin Beatles.
Miksaus päättyi sinä iltana, ja raskas työ oli tehty.
Tiesimme olevamme valmiita.
Näin hänet viimeistä kertaa,
kun hän astui hissiin kymmenennessä kerroksessa.
Kun hissin ovi sulkeutui,
hän seisoi suoraan edessäni hymyillen leveästi.
Hän oli hyvin tyytyväinen kaikkeen.
Päivä oli ollut loistava.
Hän sanoi -
hyvin iloisesti, että nähdään aamulla klo 9.
KLO 22.40
Mies oli talon sisäänkäynnin lähellä.
Kysyin, miksi hän on yhä siinä.
Hän sanoi haluavansa Yokon nimikirjoituksen.
Sitten palasin takaisin alakertaan.
Limusiini kuljettaa Johnin ja Yokon kotiin Dakota-taloon.
Taksinkuljettaja Richard Peterson ajaa samaan osoitteeseen.
Otin kyytiin kaksi miestä.
He juttelivat takapenkillä.
Emme muka kuuntele, vaikka kuuntelemmekin.
Taksinkuljettajat kuulevat kaiken, mitä takapenkillä tapahtuu.
He olivat menossa juhliin Dakota-taloon.
KLO 22.48
Pääsimme perille.
Pysähdyin limusiinin taakse.
Yoko nousi siitä -
ja käveli Dakota-taloa kohti Johnin edellä.
Vuoroni oli päättymässä.
Kuulin pamauksen. Auton ovi kolahti.
Odotin John Lennonin tulevan ulos. En ollut nähnyt häntä luonnossa.
Olin innoissani. Halusin sanoa nähneeni John Lennonin.
Hänen tulonsa kuuli, koska hän käveli rivakasti.
Se kuulosti tältä.
Näin hänet silloin.
Näin miehen.
Lennon oli kävelemässä sisään, ja nuori mies -
kutsui häntä nimeltä. Mies seisoi siinä.
Vankkarakenteinen, tanakka kaveri.
Katsoin häntä -
taksini tuulilasin läpi.
Näin, miten hän ampui Lennonia.
Viisi laukausta.
Mies oli juuri ampunut John Lennonia.
Hän juoksi ohitseni ja sanoi, että häntä on ammuttu.
Hänen suustaan tuli jo verta,
ja hän luhistui lattialle.
Käänsin hänet selälleen ja poistin hänen silmälasinsa.
Laitoin ne pöydälle.
Yoko huusi: "Soita ambulanssi."
Hän toisteli sitä.
Juoksin vastaanottotiskille.
Jay seisoi siinä veren peitossa eikä sanonut minulle mitään.
Kävelin tiskin ohi.
John virui maassa.
Täysin liikkumatta.
Hänen päänsä oli Yokon sylissä.
Mies ampui häntä.
Luulin heidän kuvaavan elokuvaa.
Luulin niin.
Luulin, että he kuvasivat,
mutten nähnyt valoja enkä kameroita.
Sitten tajusin, että se ei ollut elokuvaa.
Mies seisoi kuitenkin yhä siinä aseen kanssa.
Hyvin rauhallisena.
Pyssymies jäi poikkeuksellisesti paikalle.
Peter Cullen oli ensimmäinen paikalle saapunut poliisi.
Saimme tiedon mahdollisesta ampujasta.
Kun pysäköimme Dakota-taloa vastapäätä, joku ryntäsi luokseni.
Hän juoksi kauemmas rakennuksesta.
Hän käski olla varovainen, koska siellä oli ammuskelija.
Sanoin, että voi jessus sentään.
Koko elämä vilahti silmien edessä parissa sekunnissa.
Katsoin ympärilleni. Kaikki jähmettyivät.
Kuin kuvassa.
Tunsin sieltä vain ovimiehen. Kysyin häneltä,
mitä helvettiä tapahtuu. Hän osoitti miestä ja sanoi tämän ampuneen Lennonia.
Seuraavaksi saapui konstaapeli Herb Frauenberger.
Pysäköimme talon länsipuolelle.
Meillä oli siis autot -
holvikaaren molemmin puolin. Ne valaisivat kaarta.
Toinen yksikkö painoi miestä seinää vasten.
Laitoimme hänelle käsiraudat. Tilanne oli outo.
Hän ei vastustellut lainkaan.
Hän ei tehnyt vastarintaa.
Hän pyysi meiltä anteeksi.
Hän pahoitteli, että oli pilannut iltamme.
Vastasin, ettei hän voi olla tosissaan, koska hän oli pilannut koko elämänsä.
Kysyin, mitä helkkaria hän ajatteli.
Joku huusi, että miestä on ammuttu.
Hän toisteli sitä. Menimme sisään, tietenkin aseistettuina.
Näin heti miehen makaavan lattialla.
En tiennyt, oliko hän elossa vai kuollut. Hän ei liikkunut.
Halusin tunnustella sykettä.
Käänsin hänen päätään hieman,
jotta saisin kokeiltua sykettä.
Se oli hyvin heikko.
Takanani oli joku, joka sanoi,
että hän on John Lennon. Silloin tajusin.
"Pyhä jysäys, hän on John Lennon."
Siinä vaiheessa ulos alkoi kerääntyä väkijoukko.
Kannoimme hänet autoomme.
Halusimme viedä hänet pois sieltä.
Ilmoitimme radiolla sairaalaan -
mutta emme maininneet Lennonia, koska toimittajat -
kuuntelivat poliisiradiota.
Emme halunneet sinne sekasortoa.
John viedään Roosevelt Hospitaliin,
yhteen Manhattanin parhaista traumayksiköistä.
TEHO-OSASTO
Tiesimme ampumisesta.
Tiesimme pahasta verenvuodosta.
John Lennon oli aina lempi-Beatleni.
SAIRAANHOITAJA
Oli hyvin murheellista, että se oli ainoa kerta,
kun sain tavata hänet.
ENSIAPU
Juoksin sinne. Kysyin, mitä tapahtuu.
He puhuivat ampumavammasta.
Tutkimme hänet.
Aloitimme hoidon. Tiputuksen...
LÄÄKÄRI
...ja sydämen elvytyksen.
Intubaation hengityksen takia.
Yhtäkkiä joku sanoi -
miehen muistuttavan John Lennonia.
Sanoin, ettei se voi olla hän.
He alkoivat tutkia hänen vaatteitaan ja löysivät lompakon.
Siellä oli kuvia hänestä,
Seanista ja Yokosta valkoisen Rolls-Roycen edessä.
Tajusimme, että voi luoja, hän on John Lennon.
Lääkäreiden hoitaessa Lennonia -
uutiset ampumisesta alkoivat levitä.
Saimme juuri hätkähdyttävän tiedon.
Alustavasti John Lennoniksi tunnistettua miestä,
Beatlesin entistä jäsentä, on ammuttu Central Park Westissä -
kotinsa Dakota-talon edustalla.
Poliisi vei hänet kiireesti Roosevelt Hospitaliin.
Kerromme, jos saamme tänään lisätietoa.
Yritämme ottaa yhteyttä poliisiin,
sairaalaan ja hänen vaimoonsa Yoko Onoon -
saadaksemme heidän kommenttinsa ja lisätietoa -
tapahtumista.
Toimittajat yrittävät seurata tapahtumia,
mutta Lennonin vammat ovat hyvin selkeitä -
häntä hoitaville lääkäreille.
RUKOUS
Käteni olivat hänen rintansa päällä.
Ne painelivat sitä -
aivan kuin itsestään.
Ne jatkoivat painelua.
Toivoimme jotain.
Joitain elonmerkkejä.
Niitä ei kuitenkaan ollut riittävästi.
Kului noin 45 minuuttia, ennen kuin elvytys osoittautui -
turhaksi. Me totesimme -
kuoleman ja lopetimme.
Oli täysin hiljaista.
Olisimme halunneet jatkaa,
mutta oli lopetettava. Silloin ei ole enää mitään sanottavaa.
Ikävä kyllä silloin on vain hyvin hiljaista.
Kun hänet oli todettu kuolleeksi ja kaikki oli ohi...
SAIRAANHOITAJA
...lähdimme huoneesta ja taustalla kaikui "Imaginen" musakkiversio.
Oivalsimme tilanteen vakavuuden.
Mietin, olisinko voinut toimia toisin. Se tuntui epäonnistumiselta.
Jumalan siunausta.
Olin töissä, ja vaimoni tuli luokseni.
Hän oli kalpea ja sanoi haluavansa puhua kanssani.
Hän sanoi, että Johnia oli ammuttu.
Nousimme heti taksiin. Kuljettaja kuunteli radiota,
eikä siellä puhuttu muusta.
Entistä Beatleä, John Lennonia, on ammuttu kahdesti selkään,
ja hän on sairaalassa New Yorkissa.
Hänen tilastaan ei ole vielä tietoa.
Tuottaja Jack Douglas vaimoineen saapuu -
sairaalaan, mutta heitä ei päästetä sisään.
Olen Jack Douglas. Tapasin hänet juuri.
Menkää. Tiedämme kyllä, mutta teidän on lähdettävä.
Emme voi. Onko Yoko täällä? Entä Fred?
Yoko on täällä.
Voisitteko kertoa, että Jack on täällä?
Voisitteko kertoa Yokolle, että Jack on täällä?
Luulin, että hän oli elossa, vaikka häntä oli ammuttu.
Saatoin toivoa vain sitä.
Kertokaa heille. - Hän on läheisin.
Näin hänet viisi minuuttia aiemmin. Hän lähti kotiin.
Hän on Johnin ja Yokon paras ystävä.
Yoko tarvitsee nyt tukea.
Voitteko kertoa hänelle, että Jack on täällä?
Hoitohenkilökunnan oli kerrottava -
Yokolle Johnin kuolemasta.
Yoko polvistui, ja minä polvistuin hänen viereensä.
Hän kietoi kätensä ympärilleni, ja minä toistin, ettei John kärsinyt -
eikä ollut peloissaan.
Sitten Yoko sanoi, että hänen on päästävä kotiin -
poikansa luo.
Hän ei halunnut pojan kuulevan sitä radiosta, TV:stä tai muualta.
Talon edustalla oli tungosta.
Toimittajia.
Käskin kuljettajaa ajamaan 59th Streetille,
jotta hän pääsisi sisään sivuovesta.
Teimme siten.
Laitoimme Yokon autoon, ja hän palasi Dakota-taloon.
Me odotimme siellä, kunnes he ilmoittivat kuolemasta.
Mutta -
se oli aivan hirveää.
Kolmas yritys.
Lennonin kuolemaa on mahdoton salata,
ja Monday Night Footballin selostajat -
pohtivat mikrofonit sammutettuina,
pitäisikö heidän kertoa kansalle.
Pelin tilanne -
ei mielestäni salli uutiskatsausta.
Entä sinusta? - Kyllä vain.
Niinkö? - Kyllä.
Meidän on tehtävä se. Tiedämme sen. Tehdään se.
Hyvä on. - En... Odota.
Tämä on surun hetki... - Niin.
...joka ravisuttaa koko maailmaa.
Selvä. Kerron siitä.
Sanoinkuvaamaton tragedia -
on tapahtunut New Yorkissa. ABC News on vahvistanut tiedon.
John Lennon joutui ampujan uhriksi kotitalonsa edessä.
Hänet kiidätettiin Roosevelt Hospitaliin ja todettiin siellä kuolleeksi.
On vaikea palata seuraamaan peliä tämän uutiskatsauksen jälkeen.
Niin on. Jäljellä on kolme sekuntia.
Miten selostajat saivat tietää?
Kun toimme Lennonin sairaalaan, eräs mies makasi paareilla.
Hän oli ilmeisesti uutisyhtiön tuottaja.
Hän oli joutunut moottoripyörällään taksin töytäisemäksi.
Hän alkoi puhua yhdelle poliiseista.
Poliisien kerrottua hänelle ABC News sai tiedon.
Sitten tieto levisi kaikille.
Yksi, kaksi. Tarkistan.
Lue otsikko. - Yksi, kaksi. Tarkistan.
UUTISOTSIKOT
Saimme juuri tiedon United Press Internationalilta.
Entinen Beatle, John Lennon, on kuollut.
Hänet tapettiin Manhattanin asuntonsa luona.
Häntä ammuttiin tietojen mukaan kolme kertaa.
Hänet vietiin kriittisessä tilassa Roosevelt Hospitaliin,
mutta hän kuoli siellä.
Hetkessä sadat ja vähitellen tuhannet ihmiset -
kerääntyvät Dakota-talon edustalle.
Perääntykää. Pois kadulta.
Pois kadulta.
Hän ei ole kuollut.
He vain sanovat niin.
Lääkäri sanoo.
Niin, mutten välitä.
He sanovat niin, jotta lähtisimme.
Hän ei ole kuollut. John Lennon ei voi olla kuollut.
Perääntykää. Pois kadulta.
Minua piinasi vuosien ajan,
että menin yleensä kotiin hänen kanssaan.
Mietin monesti, miten olisin ollut limusiinissa hänen kanssaan -
ja olisin huomannut sekopään hänen noustessaan autosta.
Jos olisin torjunut miehen, maailma olisi erilainen.
Kun sitä miettii liian monta kertaa, alkaa menettää järkensä.
Fanit surivat kadulla Dakota-talon edustalla.
Oli ennennäkemätöntä,
että laulaja-lauluntekijän kuolema aiheutti niin suuren surun.
John Lennon ja Beatles olivat hyvin tärkeitä -
kokonaiselle sukupolvelle.
En tiedä, minne muuallekaan mennä. Minun on vain oltava täällä.
En osaa selittää sitä.
Oli vain tultava ja uskottava, että se on totta.
Että joku voisi oikeasti ampua John Lennonin.
Hän oli nero.
John antoi elämänsä aikana enemmän rakkautta -
kuin useimmat miehet ja naiset koko maailmassa.
Tulimme todistamaan, ettei rakkaus kuole Johnin mukana.
Vaikka hän on kuollut, hänen henkensä elää.
Hänen henkensä elää meissä ja kaikissa täällä eläneissä.
Massat ilmaisevat suruaan julkisesti -
samalla tavalla ympäri maailmaa.
Atlantin molemmin puolin -
on reagoitu entisen Beatlen, John Lennonin, murhaan.
Hänet ammuttiin kotinsa edustalla New Yorkissa.
Liverpoolissa Englannissa oli tänään erityinen tunnelma.
Keskusaukiolle talviauringon loisteeseen -
tuli tuhansia ihmisiä.
Lääkärit hoitivat 110:tä, joista suurin osa kärsi uupumuksesta.
He ovat työväenluokkaa,
jonka parissa John Lennon kasvoi.
Hän oli aikoinaan yksi heistä.
Lehdistö yrittää sinnikkäästi -
saada lausuntoja Lennonin bänditovereilta.
Olin hyvin järkyttynyt kauheista uutisista.
Milloin ja miten sait kuulla siitä?
Minulle soitettiin aamulla.
Kuka soitti? - Eräs ystäväni.
Menetkö hautajaisiin?
En tiedä vielä.
Se on kurjaa.
Selvä. Hei. Hyvää yötä.
Kiitos. Mene. Hei.
Murhan aiheuttaman järkytyksen jälkeen -
huomio kääntyy pian epäiltyyn, jonka poliisi on pidättänyt.
...motiivi ei ollut ryöstö.
Voisitko arvioida tilannetta?
En osaa arvioida yksityiskohtia sen tarkemmin.
Ryöstö ei näytä olevan motiivi.
Liittyikö pidätykseen ongelmia?
Ei tietääkseni.
Etsivä Ron Hoffman saa vastuun tutkinnasta.
Kerro tapahtumista.
Hän nousi -
limusiinista saapuessaan kotiinsa,
ja häntä ammuttiin takaapäin kotinsa sisäänkäynnillä.
Puhu kovempaa. - Miksi?
Liittyikö se tappeluun? - Ei tällä kertaa.
Termiä "tutkinnanjohtaja" ei käytetä koskaan.
Sitä kuulee jatkuvasti televisiossa.
Minua sanottiin vain mieheksi, joka sai vastuun tutkinnasta.
Ja mahdollisesta epäonnistumisesta.
Kuulimme toisesta epäillystä.
Pitääkö se paikkansa? - En tiedä.
Puhuit pojasta. Miten nuoresta?
Ahdistelette minua. En tiedä.
Anteeksi. Me vain... - En tiedä. Noin 20-vuotias nuori.
Näin hänet vilahdukselta.
Tiesin heti, että juttu oli hyvin tärkeä.
Emme saaneet tehdä virheitä.
Syyllinen oli pidätettynä,
ja aloitimme jatkotoimet poliisiasemalla.
Olimme hyvin kiireisiä.
Puhelin alkoi soida.
Minulle soitettiin eri puolilta maailmaa.
Koin paljon enemmän painetta kuin yleensä.
Paljon enemmän. - Päällikkö.
Päällikkö.
Etsivät kuulustelivat häntä yläkerrassa -
ja yrittivät selvittää hänen motiivejaan.
Hän ei ollut sellissä.
Hän oli etsivän toimistossa.
Hän istui, ja kolme tai neljä miestä kuulusteli häntä.
He näkivät, ettei hän ollut väkivaltainen tyyppi.
Hän ei näyttänyt siltä, että voisi ampua ketään.
Ei ikinä. Hän näytti yliopistonörtiltä.
He yrittivät saada häneltä mahdollisimman paljon tietoa.
He tavallaan harhauttivat häntä.
He esittivät olevansa ystävällisiä, jotta hän avautuisi.
He pyrkivät siihen.
Aina kun joku pidätetään,
soitamme tunnistusrekisteriin.
Yritämme saada tietoa hänestä.
Siihen kirjataan rikokset.
Emme tienneet miehen taustasta mitään.
Minulla ei ollut mitään taustatietoja.
Hän oli täysin tavallinen.
Rekisterissä ei ollut rikoksia eikä mitään tietoja hänestä.
Uutisten levitessä todistajia alkaa ilmestyä.
Taksinkuljettaja Mark Snyder saapuu poliisiasemalle.
Mies oli ollut kyydissäni päivänä, jolloin kuulin uutiset.
Hän kyseli John Lennonista.
Ajattelin, että hän voisi olla syyllinen.
Menin poliisiasemalle, jossa hän oli telkien takana.
Kerroin koko tarinan.
Olin yövuorossa.
Ajoin taksia keskustaan päin 8th Avenuen pohjoisosassa.
Näin jonkun viittilöivän.
Hänellä oli merimiessäkki, ja hän näytti olevan armeijassa.
Hän sanoi olevansa Rolling Stonesin tuottaja.
Hän kertoi tulevansa Beatlesin levytyssessiosta -
ja sanoi bändin palanneen yhteen. Mitä minä olisin voinut vastata?
Sanoin, että selvä.
Kysyin, muistaako hän uusia kappaleita.
Hän suuttui. Hän sanoi, ettei kerro,
ja käski unohtaa koko jutun.
Hän selasi kuumeisesti muistikirjaansa.
Katsoin peruutuspeilistä, ja kaikki sivut olivat tyhjiä.
Hän halusi jäädä pois kyydistä, joten käännyin ja päästin hänet.
Hän kiersi auton ja tuli kuljettajan puolelle.
Laskin ikkunan.
Hän maksoi matkan.
Sitten hän sanoi: "Olen Mark David Chapman.
Muistatte vielä nimeni."
Tutkijat ymmärtävät,
että juttu on epätavallinen.
Etsivät eivät keksi tapahtumille järkevää selitystä.
Yksi oudoista yksityiskohdista oli, että kun hänet pidätettiin,
hän luki kirjaa Sieppari ruispellossa.
Hän seisoi siinä ja halusi jäädä kiinni.
Hän olisi voinut paeta Manhattanin kaduille.
Etsisin häntä vieläkin.
Toimiko hän yksin?
Oliko taustalla rikostoveri?
Kun ihminen tappaa toisen, siihen on aina syy.
Mikä syy hänellä oli?
SEURAAVAKSI:
FBI:n tiedoista ilmenee selvästi, että Lennon nähtiin poliittisena uhkana.
Avasin oven. Miehet seisoivat -
kadun toisella puolella.
Nousin autoon, ja he seurasivat minua.
Tajusin tilanteen vakavuuden.
Olin heidän tähtäimessään.
Olemme täällä tuomassa pojat kotiin, kalustosta puhumattakaan.
Lennonin muodostamaan ongelmaan puututtiin korkeimmalla tasolla.
Tekstitys: Liisa Sippola