נשאלת השאלה,
מדוע מותו של ג'ון לנון מורגש באופן נרחב כל כך, עמוק כל כך?
וכעת נקיים עשר דקות של תפילה שקטה, כדי להתפלל,
לפי בקשתה של יוקו אונו,
על נשמתו של ג'ון לנון. - גבירותיי ורבותיי,
אנא, כבו את כל מכשירי הרדיו.
כל מה שהוא אמר זה תנו צ'אנס לשלום -
מחסום משטרה -
אנא, עצרו כל מכירה של סחורה מכל סוג.
עשו מדיטציה בשקט.
מתחילים עכשיו.
הבה נתפלל כולנו. תודה.
תנו צ'אנס לשלום -
מחסום משטרה אין מעבר -
רדו מהכביש.
ב-8 בדצמבר 1980,
נרצח ג'ון לנון מחוץ לביתו בעיר ניו יורק.
כולם לעבור לצד השני של הרחוב. קדימה.
למרבה התדהמה, כשמדובר בפשע בסדר גודל כזה,
המקרה לא הגיע לבית המשפט.
בחירת המושבעים הייתה אמורה להתחיל היום,
אך משנכנסת לאולם...
שירות הכליאה -
היה ברור שלא יתקיים משפט מושבעים.
כך שעובדות האירוע
מעולם לא התבררו בפומבי.
הרי כל העולם ידע מיהו ג'ון לנון.
וכעת אנחנו מנסים להבין...
אנחנו מנסים לקבל תמונה של החשוד ברצח.
ובאותם מקומות אפלים
צומחות תיאוריות קונספירציה.
מתיקי האף-בי-איי עולה בבירור
שלנון נחשב איום פוליטי.
משרד המשפטים -
סודי ג'ון וינסטון לנון -
ננקטו צעדים בדרג הבכיר ביותר כדי לעשות משהו בנוגע לבעיית ג'ון לנון.
כעת, כעבור 40 שנה,
עדי ראייה מדברים בפעם הראשונה.
עבר זמן. חשוב שזה יתועד.
לא יודע. אחת ולתמיד.
בסופו של דבר, זה מסע אל תוך מוחו של רוצח.
במקרה של התנקשות בחייו של גאון מוזיקלי,
ואחד מלוחמי השלום הבוטים ביותר שידע העולם.
אף אחד מעולם לא נתן לשלום צ'אנס אמיתי.
גנדי ניסה, מרטין לותר קינג ניסה,
אבל ירו בהם.
התפסן בשדה השיפון -
פרק 1 -
היום האחרון -
קריין: קיפר סת'רלנד -
בשלהי שנות ה-70, ג'ון לנון נסוג מעין הציבור.
הוא התגורר בקומה השביעית של בניין דקוטה
בשולי סנטרל פארק בניו יורק,
ושם הוא הסתגר עם אשתו, יוקו אונו, ועם בנו הצעיר, שון.
מפיקה בתחנת אר-קיי-או רדיו, לורי קיי,
טסה לניו יורק ב-8 בדצמבר 1980,
למשימת החלומות שלה: ריאיון עם ג'ון לנון.
זה היה שיא השיאים מבחינתי.
לורי קיי מפיקה באר-קיי-או רדיו -
כי ג'ון היה האליל שלי, האייקון שלי.
תמיד הייתי מעריצה של הביטלס, לכן התרגשתי כל כך.
ג'ון פרש מהעסק לחמש שנים,
והוא לא התראיין כלל.
למעשה, הוא נעלם לגמרי.
העוזרים הכניסו אותנו.
סליחה על האיחור.
אני תמיד מצפה שהיא תקרא לי, אבל...
הוא נכנס והתיישב.
יוקו ישבה בכיסא נפרד.
לא, לא, לא. כי הם סתם חיכו...
זה הריאיון האחרון בחייו.
מה זה? זה מיקרופון.
טוב, תני לי להירגע. - ככה.
14:30 -
הלו. הלו. ניסיון. ניסיון.
שומעים אותנו? - שומעים.
שומעים אותנו, יקירי.
טוב, מתי שתהיי מוכנה.
איך אתה מרגיש, אחרי חמש שנות שתיקה,
עם החשיפה לקהל?
אני אומר, "הנה אני עכשיו. מה שלומכם?
איך הולכת הזוגיות שלכם?
עברתם את הכול בשלום?
נכון ששנות ה-70 היו מבאסות, אתם יודעים? אבל הגענו.
אז בואו נשתדל ששנות ה-80 יהיו טובות, אתם יודעים?"
היה מדהים לדבר איתו על העמדות הפוליטיות שלו.
המלחמה נגמרה! -
לאנשים יש כוח.
יש להם הכוח לעשות וליצור את החברה שהם רוצים.
ואני חושב שהגיע הזמן לשינוי.
אנחנו חושבים שאנחנו מפוצלים לחלקים שונים:
מדינות, מינים, גזעים.
זו בדיחה.
מדמיינים שאין מדינות, מדמיינים שאין שום דת.
פשוט לדמיין את זה.
זה יהיה נורא כל כך?
הוא התרגש כל כך לקראת חזרתו למוזיקה.
אפשר היה לראות בעיניו כמה זה חשוב לו.
התפקיד של כל אמן או של כל משורר הוא לנסות לבטא את מה שכולנו מרגישים.
זה התפקיד.
לא כמטיף, לא כמנהיג, אלא כהשתקפות של כולנו.
ואני מביא בחשבון שעבודתי לא תסתיים עד יום מותי.
ואני מקווה שזה הרבה מאוד זמן.
בזמן שג'ון התראיין בבניין דקוטה,
קבוצה של מעריצים התאספה למטה ברחוב.
מי שפקח עליהם עין היה הקונסיירז' ג'יי הייסטינגס.
למה לא דיברת על זה מעולם?
עד עכשיו.
לא רציתי בעיות.
ג'יי הייסטינגס קונסיירז' -
ועכשיו?
עבר זמן. כדי שזה יתועד.
לא יודע. אחת ולתמיד.
דקוטה -
שם: ג'יי הייסטינגס פקיד קבלה -
להיות קונסיירז'?
זה בעיקר עבודת אבטחה,
אבל בלי אקדח, בלי גז מדמיע, בלי שום דבר כזה.
רק לחצן מצוקה על השולחן למקרה של בעיה.
תמיד היו
אנשים ברחוב, אנשים שצעקו מאחורי השער.
זה היה מהדהד בתוך החצר.
"היי, ג'ון," או משהו.
הוא לא נמצא. אין אף אחד בבית. החוצה.
אדם נוסף שעבד בדקוטה באותו ערב היה השוער ג'ו מני.
היו שם כבר אנשים שחיכו.
מעריצים שהתגודדו בחזית הבניין.
הם ידעו שאם ימתינו מספיק זמן...
ג'ו מני שוער -
הם יזהו את השגרה שלהם, מתי הם יוצאים
לטיול או לארוחת בוקר או לארוחת צהריים,
או נכנסים למכונית כדי לנסוע לאולפן.
אחד מהמתקהלים מחוץ לבניין הדקוטה,
תופס את עיניו של ג'ו באותו אחר צהריים.
הוא היה טיפוס עגלגל, גוץ שמנמן.
הוא לא הסתובב עם שאר המתקהלים.
הם הסתובבו בשטח והוא השתרך אחריהם, אפשר לומר.
כאילו, מאזין.
שאלתי אותו, "מה אתה עושה כאן?"
והוא אמר שהוא רוצה לבקש מג'ון חתימה.
ומשום מה אני זוכר שהוא אמר שהוא
אפילו לא אוהב את המוזיקה שלו. אבל הוא אספן
והוא אוסף דברים כמו... נדמה לי שאני זוכר
שהוא אמר שהוא אוסף פרפרים או משהו מוזר אחר.
מתי זה ישודר?
אני רוצה להאזין לזה, אם אני... - אשלח לך עותק.
כן, זה אף פעם לא... אני אוהב להאזין לזה.
יוקו קיבלה שיחת טלפון ואמרה לג'ון, "אנחנו צריכים ללכת."
על מה היא חתמה?
אני לא רואה. - זה לך.
אעבור על זה גם בעט כדורי.
ואז עם שניהם,
תקבלי את הרושם ואז תוכלי...
יוקו, אני עושה את זה כאן עכשיו.
אשכולית -
ללורי, באהבה, יוקו אונו.
איזה זוג מדהים.
הרגשתי שבאמת יצרתי חיבור.
בכיף. אני... את יודעת...
גם אני מעריץ אנשים, את יודעת.
את הערב הם היו אומרים לבלות באולפן.
16:30 -
כולנו יצאנו מהבניין ביחד.
היו הרבה יותר אנשים בחזית הבניין.
מעריצים של הביטלס ושל ג'ון לנון, משהיו כשהגענו.
כולנו יצאנו מהבניין,
ואיזה בחור די מעצבן ניגש אליי
והתחיל לשאול, "דיברת איתו?
קיבלת את החתימה שלו?
דיברת איתו? קיבלת את החתימה שלו?"
חשבנו שהוא ילך משם. הוא לא הלך.
ג'ון ויוקו נכנסו ללימוזינה ונסעו משם.
הבחור ההוא ניגש אליי שוב.
"נו? נו? נו? מה הוא אמר? מה הוא אמר?"
אני פשוט הסתובבתי והלכתי.
ג'ון ויוקו נוסעים לאולפן ההקלטות
לסיים את העבודה על סינגל חדש עם המפיק ג'ק דאגלס.
עבדנו על תקליט.
נהנינו מאוד מהעבודה.
ג'ק דאגלס מפיק תקליטים -
הוא חזר לזה במאה אחוז.
הוא היה... הביטחון העצמי שלו היה בשמיים.
בוא נצלם מקרוב, בוב.
כן. - איפה זה?
הקדמי ממקד, האחורי מקרב,
או שני הכפתורים למעלה.
בנוגע לסרטים.
סרט מעולה הוא כזה שמעורר בך רצון לעשות סרט.
חבל שלא עשיתי אותו בעצמי.
הייתי קם ועושה אותו.
אם אני שומע תקליט מעולה, אני רוצה לעשות אותו.
אעשה אחד כזה.
שלושים ואחת ו-32, נכון? - כן.
קח אותם ותעביר אותם בגייטס ותשמיע סולם של ...
ברגע שהתחלנו לעבוד, היצירתיות שלו הייתה...
יכולת לחוש אותה.
טוב.
הכול התנהל כשורה.
הוא היה על גג העולם.
חיי המשפחה המאושרים של ג'ון,
במיוחד תפקידו כאב לבנו הצעיר, שון,
הפיחו בו את ההשראה לחזור וליצור מוזיקה.
מעל מסך הטלוויזיה ההוא הייתה תמונה של שון.
אז כשהסתכלת על רמקולים, ראית אותו.
התמונה שלו הייתה תלויה שם כל הזמן,
כך שהוא הסתכל עליי כל הזמן.
הכול היה סביב שון.
הוא אמר שאינו יכול לעצור.
הוא אמר, "אני מרגיש שאני בשוונג ואני פשוט לא רוצה לעצור."
כיוון שלא הייתי באולפן חמש שנים,
הוא רגיל שאני לידו כל הזמן.
ואז יום אחד הוא התיישב ושאל,
"יודע מה אני רוצה להיות כשאגדל?
ואני אמרתי, "לא, מה?"
הוא הסתכל לי ישר בעיניים ואמר, "רק אבא."
לא יודע אם זה משום שהוא נולד באותו יום שבו אני נולדתי.
אז אנחנו כמעט תאומים.
אם אני מדוכדך, הוא מתחיל להיות מדוכדך.
אז עכשיו יש לי עוד סיבה להישאר בריא וטוב מזג.
כשאני עם שון ופתאום באים לי שירים,
אני לא מנסה להתחרות עם מי שהייתי בעבר.
פול ואני הוצאנו המון שירים באותם ימים,
אבל זה התחיל להיות פחות מהנה משהיה קודם לכן.
ואני מנסה לחזור וליהנות מזה.
הרבה אנשים חושבים, "ג'ון ויוקו רק נהיו זוג,
ואז הביטלס התפרקו."
ואנחנו ביחד יותר זמן מהביטלס.
באותו לילה סיימנו את המיקסים והחלק הקשה כבר היה מאחורינו.
ידענו שהיעד הושג.
ובפעם האחרונה שראיתי אותו
הוא נכנס למעלית בקומה העשירית.
כשדלתות המעלית נסגרו,
הוא עמד בדיוק מולי בחיוך גדול.
הוא היה מאושר כל כך מכל מה שקרה.
זה היה יום נהדר.
והוא אמר לי רק,
"נתראה מחר בתשע בבוקר." עליז ושמח.
22:40 -
הבחור ההוא היה שם ליד הכניסה לבניין.
שאלתי אותו, "למה אתה עדיין כאן?"
הוא אמר, "אני רוצה לבקש מיוקו חתימה."
ואז ירדתי בחזרה למטה.
לימוזינה מסיעה את ג'ון ואת יוקו הביתה, לבניין דקוטה.
נהג המונית הניו יורקי ריצ'רד פיטרסון מקבל נסיעה לאותו יעד.
אספתי שני בחורים.
הם לא הפסיקו לפטפט במושב האחורי.
בניגוד למה שאומרים, אנחנו כן מקשיבים.
ריצ'רד פיטרסון נהג מונית -
נהגי מוניות שומעים כל מה שקורה מאחור.
הם נסעו למסיבה בדקוטה.
22:48 -
הגענו לשם.
עצרתי מאחורי לימוזינה.
יוקו יוצאת
והולכת לכיוון בניין דקוטה לפני ג'ון.
הייתי לקראת סוף המשמרת.
ושמעתי בום... טריקה של דלת מכונית. בום.
כנראה ג'ון לנון יצא אחריה, ואני מעולם לא ראיתי אותו אישית.
זה היה כזה, "אה, ג'ון לנון." אני אוכל להגיד שראיתי את ג'ון לנון.
יכולת לשמוע אותו מתקרב כי הלך מהר.
יכולת לשמוע את ה...
ואז ראיתי אותו.
ראיתי את הבחור.
לנון נכנס לבניין, והילד אמר,
"ג'ון לנון." והוא עמד שם.
בחור חסון ומוצק.
אני מסתכל עליו, מסתכל מבעד ל...
לחלון הקדמי של המונית שלי.
אני מסתכל עליו יורה בו.
חמש יריות.
הבחור ירה בג'ון לנון.
הוא חולף על פניי בריצה ואומר, "ירו בי."
כבר ירד לו דם מהפה
והוא פשוט התמוטט לרצפה.
הפכתי אותו על הגב והסרתי את המשקפיים שלו,
הנחתי אותם על השולחן.
ויוקו צרחה, "תזמינו אמבולנס, תזמינו אמבולנס,
תזמינו אמבולנס."
אז רצתי משם למשרד הקבלה.
ג'יי עמד שם מגואל בדם, ולא אמר לי כלום.
אז עברתי על פני השולחן,
וג'ון שכב בזרועות פרוסות.
לא זז, בלי תנועה, כלום.
ויוקו החזיקה את ראשו בחיקה.
הוא ירה בו.
חשבתי שהם עושים סרט.
זה מה שחשבתי.
חשבתי שהם עושים סרט,
אבל לא ראיתי תאורה, מצלמות, כלום.
ואז קלטתי, "היי, זה לא סרט."
אבל הבחור עדיין עמד שם עם אקדח.
רגוע לגמרי, רגוע לגמרי.
באופן חריג, היורה נשאר בזירה,
והמגיב הראשון הוא פיטר קאלן.
התקבלה שיחה על ירי אפשרי.
כשעצרנו מול הדקוטה, מישהו רץ לעברי.
הוא התרחק מהבניין.
פיטר קאלן שוטר -
והוא אמר, "שוטר, תיזהר. יש שם מישהו שיורה באקדח."
אמרתי, "אוי, אלוהים. הנה זה בא."
כל חייך חולפים מולך באותן שניות.
הסתכלתי סביב וראיתי את כולם קפואים.
זה היה כמו תמונה.
האדם היחיד שהכרתי היה השוער, ושאלתי אותו,
"מה לעזאזל קורה כאן?" הוא הצביע, "הוא ירה בלנון."
האדם הבא שהגיע לזירה הוא השוטר הרב פראונברגר.
עצרנו בצד המערבי.
הרב פראונברגר שוטר -
למעשה, היו לנו שתי ניידות,
אחת בכל צד של השער המקומר כשהפנסים מכוונים לשער.
הניידת השנייה ריתקה מישהו לקיר.
אזקנו אותו. זה היה מוזר.
הוא בכלל לא נלחם בנו.
לא הייתה שום התנגדות מצדו.
הוא אפילו התנצל בפנינו.
הוא אמר, "בחיי, אני מצטער שנתתי לכם... הרסתי לכם את הלילה."
אני אמרתי, "אתה צוחק עליי.
אתה יודע, הרסת לעצמך את כל החיים.
מה לעזאזל עבר לך בראש?"
מישהו צועק, "יש כאן פצוע ירי,
יש כאן פצוע ירי." אז אנחנו נכנסים. באקדחים שלופים, כמובן,
והדבר הראשון שאני רואה הוא גבר מוטל על הרצפה.
אני לא יודע אם הוא חי או מת. הוא לא זז.
אז אמרתי, "אולי יש לו דופק."
אז סובבתי את הראש שלו מעט
כדי שאוכל להניח את היד ולמשש, לחפש את הדופק שלו,
והיה לו דופק חלש מאוד.
מישהו מאחוריי שהיה... שהגיב, אמר,
"זה ג'ון לנון." ואז זה הכה בי.
אמרתי, "לכל הרוחות, זה ג'ון לנון."
בינתיים החלה התקהלות.
נשאנו אותו החוצה, הכנסנו אותו לניידת ופשוט...
"בואו ניקח אותו מפה."
הודענו בקשר לבית החולים,
אבל לא ציינו שמדובר בג'ון לנון משום שכתבים
מאזינים לקשר המשטרתי.
אנחנו לא רוצים שיהיה שם קרקס.
ג'ון מובהל לביה"ח רוזוולט...
ביה"ח רוזוולט -
אחת מיחידות הטראומה הטובות במנהטן.
יח' טיפול נמרץ -
ידענו שהוא נורה.
ידענו שהוא מאבד המון דם.
ג'ון לנון תמיד היה הביטל האהוב עליי.
ברברה קמרר אחות חדר מיון -
חשבתי שזו טרגדיה גדולה שזו הפעם היחידה בחיי
שאני זוכה לפגוש אותו.
חדר מיון בית החולים רוזוולט -
אני רץ לשם ושואל, "מה קורה?"
עונים לי, "יש לנו פצוע ירי."
אנחנו עטים עליו.
אנחנו עובדים עליו, מתחילים עירוי...
ד"ר דיוויד האלראן -
מעסים את הלב שלו ו... נכנסים לקצב.
החדירו לו צינור והם נושמים במקומו.
ו... פתאום מישהו אומר,
"היי, הוא נראה כמו ג'ון לנון."
אמרתי, "לא, לא יכול להיות. לא."
הם התחילו לעבור על הבגדים שלו והנה הארנק שלו.
יש בו תמונות שלו
של שון ושל יוקו ורולס רויס לבנה ברקע.
ואני חשבתי, אלוהים, זה באמת ג'ון לנון.
בזמן שהרופאים עדיין עובדים על לנון,
הידיעה על הירי מתחילה להתפשט.
יש לנו סיפור מדהים שהגיע הרגע.
אדם שזוהה כפי הנראה כג'ון לנון,
חבר הביטלס לשעבר, נורה בסנטרל פארק מערב
מחוץ לבניין דקוטה שבו ג'ון לנון מתגורר.
המשטרה החישה אותו לבית החולים רוזוולט.
אם יתקבל מידע נוסף הלילה, תשמעו על כך כאן.
אנחנו מנסים להתקשר למשטרה,
לבית החולים, לאשתו יוקו אונו, כדי לבקש.
את תגובתם ולקבל פרטים נוספים
על המתרחש.
חדרי החדשות מנסים לעמוד בקצב האירועים,
אבל החומרה האמיתית של הפציעות של לנון ברורה לחלוטין
לכל אנשי הרפואה שמטפלים בו.
תפילה -
היה שם, הידיים שלך על הלב
ואתה סוחט אותו, כאילו הוא
מנסה לעשות את זה בעצמו.
אתה פשוט ממשיך לעסות.
התקווה הייתה שמשהו...
שתקבל איזשהו ניצוץ חיים.
למרבה הצער, זה לא הספיק.
אני חושב שעברו כ-45 דקות לפני שזה נעשה...
חסר תועלת ו... ואנחנו פשוט...
הכרזנו על מותו והפסקנו.
השתררה דממה מוחלטת.
את עדיין רוצה לעשות יותר, אבל עכשיו
את עוצרת ו... באמת אין מה להגיד.
למרבה הצער, זה פשוט שקט מאוד.
וכשהוא הכריז על מותו וזה נגמר...
דירטרה סאטו אחות חדר מיון -
ויצאנו מהחדר, במערכת של מוזיקת הרקע השמיעו את "Imagine".
זה רגע של "הו, שיט" אצל כולם.
אולי אם הייתי עושה כך או אחרת... אתה מרגיש שנכשלת.
האל יברך אותו.
הייתי בעבודה, ואשתי ניגשה.
היא הייתה חיוורת, והיא אמרה, "אני צריכה לדבר איתך."
היא אמרה שירו בג'ון.
מיד נכנסתי למונית והרדיו של המונית היה דלוק,
ורק על זה דיברו ברדיו.
אני חוזר. ג'ון לנון, חבר להקת הביטלס בעבר, נורה פעמיים
בגבו ומאושפז כעת בבית חולים בניו יורק.
טרם התקבל דיווח על מצבו.
המפיק ג'ק דאגלס ואשתו מגיעים
לבית החולים ואינם מורשים להיכנס.
שמי ג'ק דאלגס. בדיוק הייתי איתו.
אדוני, אנחנו יודעים את כל זה, אבל אתה צריך להתרחק.
אנחנו לא יכולים. יוקו כאן? פרד כאן?
היא כאן. יוקו כאן.
מישהו יכול למסור לה שג'ק כאן?
תוכל למסור ליוקו שג'ק נמצא כאן, בבקשה?
חשבתי שירו בו אבל שהוא חי.
זה כל מה שיכולתי לקוות.
תמסור למישהו שאני כאן. - הוא הכי קרוב אליהם.
הוא יצא ממני לפני חמש דקות, לפני שהלך הביתה.
הוא החבר הכי טוב שלו ושלה.
היא צריכה מישהו עכשיו.
תוכל בבקשה למסור לה שג'ק כאן?
כעת מוטל על הצוות הרפואי
לדווח ליוקו על מותו של ג'ון.
היא כרעה ברך ואני כרעתי ברך לידה.
היא חיבקה אותי בזרועותיה ואני חזרתי ואמרתי שהוא לא סבל.
הוא לא פחד.
ואז יוקו אמרה, "אני צריכה להגיע הביתה.
אני צריכה לראות את בני."
היא לא רצתה שהוא ישמע על זה ברדיו או בטלוויזיה או בדרך אחרת.
כמובן, בחזית הבניין הייתה התקהלות.
עיתונאים.
אז אמרתי, "תגידי לנהג שייסע מסביב דרך רח' 59
ונכניס אותך מהכניסה הצדדית."
וזה מה שעשינו.
משטרה -
הכנסתי אותה למכונית והיא נסעה בחזרה לדקוטה.
נשארנו שם עד שהם הודיעו שהוא מת.
אבל...
זה היה פשוט נורא.
ניסיון שלישי.
הידיעה על מותו של לנון בלתי נתפסת...
ניסיון 3 ו-5 יארד -
והפרשנים במשדר הפוטבול של יום שני בערב
מוצאים את עצמם מתלבטים שלא בשידור
אם עליהם לבשר על כך לאומה.
אני לא רואה איך המצב במגרש
מאפשר מבזק חדשות כזה.
אתה רואה? - בהחלט. אני רואה את זה.
אתה רואה? - ועוד איך.
אנחנו יודעים. אנחנו חייבים לעשות את זה.
טוב. - אני לא... חכה.
זה רגע טרגי... - טוב.
וזה יטלטל את כל העולם.
בסדר. אכניס את זה לשידור.
אסון בל יתואר,
שאושר ע"י חדשות איי-בי-סי בניו יורק.
ג'ון לנון נורה מחוץ לבניין הדירות שלו,
הובהל לבית החולים רוזוולט ושם נקבע מותו.
קשה לחזור למשחק אחרי מבזק חדשות כזה.
בהחלט. נשארו שלוש שניות.
איך זה נודע לשדרני הפוטבול?
כשהכנסנו את לנון, היה שם מישהו על אלונקה.
נדמה לי שהוא היה מפיק באחד ממשדרי החדשות.
הוא רכב על האופנוע ונפגע ממונית.
אז כמובן, הוא דיבר עם אחד השוטרים.
כשהשוטרים סיפרו לו, בן רגע זה הגיע לחדשות איי-בי-סי.
ואז, כמובן, כולם ידעו.
אחת, שתיים. בדיקה, בדיקה, בדיקה.
תקריאי את כותרת. - בדיקה, אחת שתיים.
הכותרות -
וכעת ידיעה שהגיעה זה עתה מסוכנות "יונייטד פרס אינטרנשיונל".
חבר להקת הביטלס לשעבר, ג'ון לנון, מת.
הוא נרצח הלילה בדירתו שבמנהטן.
לפי הדיווחים, הוא נורה שלוש פעמים.
הוא נפצע אנושות והובהל לבית החולים רוזוולט,
אך הוא מת שם.
מחסום משטרה אין מעבר -
בתוך דקות, מאות, ולאחר מכן אלפים,
מתאספים מחוץ לבניין דקוטה.
כולם לזוז לאחור. רדו מהכביש.
רדו מהכביש.
הוא לא מת.
הם סתם אומרים.
את יודעת שהרופא הודיע על כך?
כן, אבל לא אכפת לי.
הם סתם אומרים כדי שאנשים ילכו הביתה.
הוא לא מת. לא יכול להיות שג'ון לנון מת.
טוב, זוזו לאחור. רדו מהכביש.
מה ששיגע אותי לגמרי
במשך שנים היא העובדה שבדרך כלל הלכתי איתו הביתה.
אז כמה פעמים אתה משחזר בראש שאתה יושב איתו בלימוזינה,
הוא יוצא, אני מזהה את הפסיכי,
בולם אותו והעולם נראה אחרת?
אז אתה משחזר את זה יותר מדי פעמים ואתה מתחיל להשתגע.
בבניין דקוטה, מעריצים התאבלו ברחוב.
אף אחד לא זוכר אבל
וזעזוע כאלה בעקבות מותו של זמר ויוצר.
ג'ון לנון ולהקת הביטלס היו חלק מיוחד במינו
בחייו של דור שלם.
אני לא יודעת לאן ללכת. אני לא... אני פשוט צריכה להיות כאן.
אני לא יודעת איך להסביר.
הייתי פשוט חייב לרדת כדי להאמין שזה באמת קרה.
שמישהו באמת ירה בג'ון לנון.
הוא היה גאון.
בחייו, ג'ון נתן הרבה יותר אהבה
מרוב בני האדם עלי אדמות.
באנו לכאן כדי להוכיח שהאהבה לא מתה, אפילו שג'ון כן.
אף שהוא מת, רוחו ממשיכה לחיות.
ורוחו מפעמת בנו ובכל האנשים שחיו כאן.
גילויים דומים של אבל ציבורי עצום
שטפו את כל העולם.
משני צדי האוקיינוס נראו תגובות
לרצח מוקדם יותר הבוקר של חבר הביטלס לשעבר ג'ון לנון.
הוא נורה למוות מחוץ לביתו בניו יורק.
ליברפול, אנגליה, היא מקום מיוחד להיות בו היום.
תחת שמש חורפית בכיכר הראשית של ליברפול,
הם נהרו באלפיהם.
רופאים טיפלו ב-110 בני אדם, רובם סבלו מתשישות.
מדובר באנשים עובדים,
מסוג האנשים שג'ון לנון גדל איתם.
מסוג האנשים שהוא בעצמו היה פעם.
כלי התקשורת נחושים בדעתם
לשמוע מחברי להקתו של לנון לשעבר.
הייתי מזועזע מאוד, אתם יודעים. זו ידיעה נוראית.
מתי... איך נודע לך על כך?
קיבלתי שיחת טלפון הבוקר.
ממי? - מחבר שלי.
אתה מתכוון לנסוע ללוויה?
אני עוד לא יודע.
מבאס, נכון?
טוב. תודה. להתראות. לילה טוב, חבר'ה.
תודה. לך. להתראות.
אחרי ההלם הראשוני מהירצחו של לנון,
עד מהר הוסטה תשומת לב לחשוד שנעצר בידי המשטרה.
המניע לא היה שוד.
יש לך השערות נוספות בנוגע למצב?
אני לא יכול לפרט מעבר לכך.
עם זאת, נראה שהמניע אינו שוד.
היה קושי כלשהו במעצר של האיש?
לא שידוע לי.
הבלש רון הופמן ממונה על החקירה.
יש לך מושג מה קרה לו?
הוא יצא מהדירה שלו... הוא יצא
מלימוזינה מול ה... הגיע הביתה,
והוא נורה מאחור במבואה של הדירה שלו.
תרים את הקול, בבקשה. - לא ידוע למה?
לפי שעה לא. - לא ידוע על קטטה?
אנחנו לא משתמשים במונח "הבלש הראשי."
שומעים אותו בטלוויזיה כל הזמן.
פשוט ראינו בי את האיש שתפס את התיק.
רון הופמן בלש משטרה -
ואם החקירה נכשלת, אני האשם.
היו דיבורים על חשוד נוסף.
יש בזה משהו? - אני לא יודע. אני...
אמרת בחור צעיר. כמה צעיר?
אתה מציק לי. אני לא יודע.
סליחה. אנחנו רק... - אני לא יודע. גבר צעיר, בן כ-20.
ראיתי אותו שתי שניות.
ידעתי מיד שזה יהיה תיק ענקי
ושאין מקום לטעויות מצדנו.
היורה נעצר
והובא לתחנה לצורך הליכי המעצר.
המקום היה עמוס כפי שלא ראיתי אותו מעולם.
והטלפון התחיל לצלצל.
כלומר, התקשרו אליי מכל העולם.
הלחץ עליי היה חזק מהרגיל.
חזק בהרבה. - המפקד, המפקד.
המפקד, המפקד, המפקד.
הבלשים חקרו אותו בקומה השנייה,
וניסו לברר מה עבר לו בראש.
הוא לא בתא מעצר.
הוא נמצא במשרד, משרד של בלש.
הוא יושב ושלושה או ארבעה אנשים מדברים איתו.
הם ראו שהוא לא אדם אלים.
אם היית מביט באדם הזה, היית תוהה, "האיש הזה ירה במישהו?
אין מצב." הוא נראה כמו סטודנט חנון.
הם מנסים להוציא ממנו כמה שיותר מידע,
ומתחמנים אותו קצת.
מנסים להתיידד איתו כדי שהוא ייפתח קצת יותר.
זה הרעיון. אתה יודע.
באופן אוטומטי, כשעצורים חשוד,
אנחנו מתקשרים למחלקה לזיהוי פלילי.
מנסים להשיג את התיק שלו.
מה שנקרא, גיליון האישומים.
לא ידענו כלום על הרקע של האיש.
לא היה לי ממה להתחיל. כלום.
הוא היה אף אחד.
לא היה לו עבר פלילי, לא היה לו שום עבר.
ככל שהידיעה מתפשטת, מתחילים להגיע עדי ראייה.
נהג המונית מרק סניידר מגיע לתחנה.
ידעתי שהאיש ישב במונית שלי ביום האירוע.
הוא שאל על ג'ון לנון.
מארק סניידר נהג מונית -
הנחתי שהוא אולי האיש שעשה את זה.
ניגשתי לנקודת המשטרה שבה הוא היה עצור.
סיפרתי להם את כל הסיפור.
עבדתי במשמרת הלילה.
נסעתי במונית שלי לתוך העיר, צפונה בשדרה השמינית.
אני רואה מישהו מנופף לי.
נראה שהוא סוחב תיק ספורט והוא נראה כמו איש צבא.
הדבר הראשון שהוא אמר לי היה, "אני מפיק של הרולינג סטונס.
אני אומר לך שהרגע חזרתי מהקלטות עם הביטלס.
הם התאחדו שוב כולם." איך אני אמור להגיב לזה?
"כן, בטח. כן."
שאלתי אותו, "אתה זוכר איזשהו שיר חדש?"
הוא התעצבן. "לא אגיד לך.
שכח מזה."
הוא דפדף כמו משוגע באיזושהי מחברת.
הסתכלתי במראה האחורית וראיתי רק דפים ריקים.
הוא אמר, "תוריד אותי כאן." אז פניתי והורדתי אותו.
הוא ניגש למכונית, קודם לצד של הנהג.
פתחתי את החלון.
הוא שילם לי כמה שהיה צריך.
והוא אמר, "שמי מארק דיוויד צ'פמן.
אתה תזכור את שמי."
לצוות החקירה ברור
שמדובר בתיק יוצא דופן.
והבלשים מגלים שהדברים פשוט לא מסתדרים.
דבר חריג אחד היה שכשתפסו אותו,
הוא קרא בספר בשם "התפסן בשדה השיפון".
הוא עמד שם והוא רצה להיתפס.
הוא יכול היה להסתלק לרחובות מנהטן.
הייתי עדיין מחפש אותו.
האם הוא היה לבד?
האם מישהו עבד איתו מאחורי הקווים?
כשמישהו הורג מישהו, תמיד יש סיבה.
מה הייתה הסיבה שלו?
בפרק הבא -
מתיקי האף-בי-איי עולה בבירור שלנון נחשב איום פוליטי.
אני פותח את הדלת ורואה אנשים עומדים
בצד השני של הרחוב.
אני נכנס למכונית והם עוקבים אחריי.
פתאום קלטתי שזה רציני.
הם חיפשו אותי.
אנחנו כאן כדי להחזיר את הבנים הביתה. ובל נשכח את המכונות.
ננקטו צעדים בדרג הבכיר ביותר כדי לעשות משהו בנוגע לבעיית ג'ון לנון.
תרגום: גלית אקסלרד