Hvorfor påvirker John Lennons død så mange og så dypt?
Nå blir det ti minutter med stille bønn, hvor Yoko Ono har bedt om at man ber
-for John Lennons sjel. - Slå av alle radioer.
HAN BA OM AT FRED FÅR EN SJANSE
Stopp alt kjøp og salg av varer.
Mediter på din egen stille måte.
Vi begynner nå. La oss alle be. Takk.
Bort fra gata.
Den 8. desember 1980
ble John Lennon drept utenfor boligen sin i New York City.
Over til den andre siden, alle sammen.
Utrolig nok endte denne forbrytelsen aldri i retten.
Utvelgelsen av juryen skulle skje i dag,
men det blir ingen rettssak.
Derfor har det aldri blitt offentlig kjent hva som skjedde.
Hele verden kjente John Lennon. Nå prøver vi å forstå...
Vi prøver å få et bilde av drapsmannen.
Der det er mørke, vil det gro konspirasjonsteorier.
FBI-dokumentene viser at Lennon ble sett som en politisk trussel.
JUSTISDEPARTEMENTET KONFIDENSIELT
Det ble gjort tiltak på høyeste nivå for å gjøre noe med Lennon-problemet.
Etter 40 år kan vitnene for første gang snakke.
Tiden har gått. Gjør det offisielt. Sånn en gang for alle.
Det blir en reise inn i en morders sinn
i saken om drapet på et musikalsk geni,
en av de mest freidige fredsaktivistene verden har sett.
Ingen har latt freden få en sjanse.
Gandhi og Martin Luther King prøvde det, men ble skutt.
REDDEREN I RUGEN
FORTALT AV KIEFER SUTHERLAND
På slutten av 70-tallet trakk Lennon seg tilbake fra rampelyset.
Han bodde i sjuende etasje i Dakota-bygget like ved New Yorks Central Park,
hvor han og hans kone Yoko Ono og sønn Sean tilbrakte tiden.
Laurie Kaye, en produsent for RKO Radio, flyr til New York den 8. desember 1980
for drømmejobben, et intervju med John Lennon.
Det var helt utrolig,
for John var idolet mitt, mitt ikon.
Jeg hadde alltid vært en fan av The Beatles, og gledet meg.
John hadde holdt seg utenfor bransjen i fem år,
men hadde ikke blitt intervjuet.
Han hadde rett og slett forsvunnet.
Assistentene slapp oss inn.
Beklager at jeg er sen. Trodde hun ville si ifra.
Han kom inn og satte seg. Yoko satt i en annen stol.
Nei, nei. De bare ventet, vet du.
Dette er hans siste intervju.
- Hva er det? En mikrofon. - Slik, vet du.
14:30
- Hallo. Testing. Er vi med? - Vi er med, kjære.
Ok. Si ifra når du er klar.
Hvordan føles det å blottlegge seg etter fem år med taushet?
Jeg sier: "Her er jeg. Hvordan går det? Hvordan er forholdet ditt?
Overlevde du? Var ikke 70-tallet et slit? Men her er vi.
La oss prøve å gjøre 80-tallet bedre."
Det var helt fantastisk å diskutere hans politiske posisjon.
KRIG ER OVER!
Folket har makten til å skape det samfunnet de ønsker.
Tiden er inne for forandringer.
Vi tror vi kan deles opp i følgende deler, i land, kjønn og etnisitet.
Det er bare tull.
Tenk deg en verden uten nasjoner, uten religion. Bare tenk deg det.
Ville det vært så ille?
Han var så spent på å komme tilbake til musikken.
Man så i øynene hans hvor viktig det var.
Jobben til en artist eller poet er å prøve å uttrykke det vi alle føler.
Ikke som forkynner eller leder, men som et speilbilde av oss alle.
Arbeidet mitt er ikke over før jeg er død og begravet. Håper det er lenge til.
Mens John blir intervjuet, har fans samlet seg på gaten utenfor.
Portvakt Jay Hastings følger med dem.
Hvorfor har du aldri sagt noe før nå?
Jeg ville ikke ha problemer.
Men nå?
Tiden har gått. Gjør det offisielt. Sånn en gang for alle.
Å være portvakt er stort sett å være vekter.
Men ingen våpen. Ingen pepperspray. Ikke noe sånt.
Bare en panikknapp på skranken om det er noe.
Det var alltid folk utenfor som ropte inn gjennom porten.
Det var som ekko i gården. "Hei, John." Eller noe sånt.
Han er ikke her. Det er ingen hjemme. Gå.
Joe Many jobbet som dørvakt i Dakota-bygget den kvelden.
Det var alt folk utenfor. Groupier som samlet seg foran bygget.
De visste at om man ble der lenge nok,
så ville man oppdage en rutine for når de gikk ut til frokost eller lunsj,
eller når de dro til studioet.
Joe legger merke til en av dem utenfor Dakota den dagen.
Han var en rund og stor fyr.
Han sto ikke sammen med de andre.
Han var... De andre sto der, men han sto bak dem. Som om han lyttet.
Jeg spurte hva han gjorde der.
Han sa han ville ha Johns autograf.
Han sa han ikke brydde seg om musikken, men han var samler.
Sa han samlet på sommerfugler eller noe rart som det.
Når blir det publisert?
- Jeg vil høre på... - Vi sender en kopi.
Ja, det... Jeg vil høre på det.
Yoko fikk en telefon og sa til John at de måtte dra.
- Hva skrev hun? - "Til den" er deg.
Jeg går over med penn.
Så har du en fordypning, og da kan du... Yoko, jeg gjør det nå.
GRAPEFRUKT
TIL LAURIE FRA YOKO ONO
Et utrolig par. Det føltes som om vi hadde en samhørighet.
Bare hyggelig. Du vet... Jeg er en fan av mennesker.
De skulle tilbringe kvelden i studioet.
16:30
Vi forlot alle bygningen sammen.
Det var flere folk foran Dakota-bygget,
Beatles- og Lennon-fans, enn det var da jeg kom.
Vi gikk ut,
og en ganske irriterende fyr kom bort til meg.
Han sa: "Snakket du med ham? Fikk du autografen hans?
Snakket du med ham? Fikk du autografen hans?"
Vi trodde han ville gå, men nei.
John og Yoko satte seg i limousinen og kjørte bort.
Fyren kom bort til meg igjen.
"Vel? Vel? Hva sa han? Hva sa han?"
Jeg snudde meg og gikk.
John og Yoko er på vei til studioet
for å gjøre ferdig en single med produsent Jack Douglas.
Vi jobbet med platen. Vi hadde det moro.
Han var helt inne i det igjen.
Han var... Han hadde veldig mye selvtillit.
Vi zoomer inn, Bob. Hvor er den?
Den foran er fokus, den bak er zoom, eller de to knappene.
Om filmer? En stor film er en som får deg til å ville lage en film.
Skulle ønske jeg hadde laget den.
Hører jeg en god plate, vil jeg lage den.
Jeg vil lage en sånn.
- Trettien og trettito? - Ja.
Stikk dem gjennom porten og send en nøkkel til...
Da vi var i gang, var han veldig kreativ. Man kunne føle det.
Ok.
Alt gikk som det skulle. Han var i godt humør.
Johns lykkelige familieliv, og særlig som far til unge Sean,
inspirerte ham til å lage musikk igjen.
På den tv-skjermen, over den skjermen var det et bilde av Sean.
Når man så opp mot høyttaleren, var han der.
Vi hadde bilde av ham så han så på meg hele tiden.
Alt handlet om Sean.
Han sa: "Jeg kan ikke gi meg. Jeg er så godt i gang og vil ikke stoppe."
Jeg hadde ikke vært i studioet på fem år.
Han var vant til å ha meg der.
En dag sa han: "Vet du hva jeg vil bli når jeg blir stor?"
"Nei, hva vil du bli?"
Han så meg i øynene og sa: "Bare en pappa."
Jeg vet ikke om det er fordi vi ble født på samme dag, men vi er som tvillinger.
Hvis jeg er deprimert, blir han det.
Derfor har jeg en større grunn til å være frisk og rask.
Jeg var med Sean og plutselig kom sangene.
Jeg prøver ikke å konkurrere med mitt gamle jeg.
Paul og jeg skrev mange sanger den gangen,
men så var det ikke lenger en fornøyelse.
Jeg prøver å finne fornøyelsen igjen.
Folk tenker at "John og Yoko ble sammen og det ble slutt på The Beatles".
Vi har vært sammen lenger enn The Beatles.
Vi var ferdig med miksen og det verste arbeidet var over.
Vi visste vi var så langt.
Og... Det siste jeg så av ham
var da han gikk inn i heisen i tiende etasje.
Da heisdøren lukket seg, sto han rett foran meg med et stort smil.
Han var så glad for at alt gikk så bra. Det var en fantastisk dag.
Og han sa: "Vi ses i morgen klokken 9." Han var så lykkelig.
22:40
Fyren sto der ved inngangen til bygget.
Jeg spurte: "Hvorfor er du fremdeles her?" Han svarte: "Jeg vil ha Yokos autograf."
Så gikk jeg ned igjen.
En limousin kjører John og Yoko til Dakota-bygget.
Drosjesjåfør Richard Peterson kjører til samme bestemmelsessted.
Jeg plukket opp to stykker. De skravlet i baksetet.
De sier vi ikke lytter, men det gjør vi.
Drosjesjåfører hører alt.
De skulle på fest i Dakota-bygget.
22:48
Vi kommer fram. Jeg parkerer bak limousinen.
Yoko går ut og mot Dakota-bygget foran John.
Det nærmet seg slutten av skiftet.
Jeg hørte et smell... Det var en bildør som smalt.
John Lennon kommer nok så, og jeg har aldri sett ham i levende live før.
Det var liksom... "Å, John Lennon. Jeg kan si jeg har sett John Lennon."
Man hørte at han kom, for han gikk fort. Man kunne høre...
Det var da jeg så ham.
Jeg så fyren.
Lennon gikk inn og en gutt sa:
"John Lennon." Han hadde... Han sto der. En stor, litt rund fyr.
Jeg så på ham gjennom front... gjennom frontruten på drosjen.
Jeg ser at han skyter... skyter ham.
Fem skudd.
Fyren skjøt John Lennon.
Han løper forbi meg. Han sier: "Jeg er skutt."
Det kom blod ut av munnen hans alt, og så falt han sammen på bakken.
Jeg rullet ham rundt på ryggen og tok av brillene hans, la dem på skranken.
Yoko skrek: "Få tak i en sykebil. Få tak i en sykebil."
Jeg løp ut til kontoret.
Jay sto der full av blod og sa ingenting til meg.
Jeg gikk forbi skranken
og... John lå rett ut.
Det var ingen bevegelse.
Yoko hadde hodet hans i fanget.
Han skjøt ham.
Jeg trodde de lagde en film.
Det var det jeg trodde. At de lagde en film.
Men jeg så ingen lys eller kameraer. Jeg tenkte: "Det er ingen film."
Men fyren sto der fremdeles med et våpen.
Rolig som bare det. Helt rolig.
Merkelig nok ble gjerningsmannen værende.
Peter Cullen ankommer først.
Vi fikk beskjed om mulige skudd.
Da vi kom til Dakota-bygget, kom noen løpende mot meg.
Han løp bort fra bygget.
Han sa: "Vær forsiktig. Noen skyter." Jeg sa: "Herregud, nå skjer det."
Hele livet passerer revy i løpet av noen sekunder.
Jeg så meg om. Alle var som frosset. Som et bilde.
Den eneste jeg kjente var dørvakten, og jeg sa:
"Hva pokker er det som skjer?" Han pekte og sa: "Han skjøt Lennon."
Så kommer politibetjent Herb Frauenberger.
Vi parkerte på vestsiden.
Vi hadde nå to biler, en på hver side av buegangen som lyste mot buegangen.
Den andre enheten holder en fyr mot veggen.
Vi tok på ham håndjern. Det var merkelig.
Han kjempet ikke imot.
Ingen motstand.
Han unnskyldte seg. "Beklager at jeg... jeg har ødelagt kvelden deres."
Jeg sa: "Tuller du? Du har nettopp ødelagt resten av livet ditt. Hva tenkte du på?"
Noen ropte: "Noen er skutt her.
En fyr er skutt her." Så vi går inn mens vi holder våpnene våre.
Det første jeg ser er en mann som ligger på gulvet.
Jeg vet ikke om han lever. Han beveger seg ikke.
Jeg sa: "Kanskje han har en puls." Jeg snudde ham litt.
Jeg la hånden her for å kjenne etter pulsen, og han hadde en svak puls.
Noen bak meg, som hadde ankommet tidligere, sa:
"Det er John Lennon." Og da slo det meg. "Herregud, det er John Lennon."
Nå hadde det samlet seg flere utenfor.
Vi bar ham ut, satte ham i bilen og... "La oss få ham ut herfra."
Vi ga beskjed til sykehuset.
Vi sa ikke hvem det var, for reportere følger med på politiradioene...
Vi ville ikke ha et sirkus.
John tas til Roosevelt sykehus,
med et av Manhattans beste traumesentre.
Vi visste han var skutt, at han blødde mye.
John Lennon var min yndlings-Beatle.
Det var bare så tragisk at det var den eneste gangen jeg fikk møte ham.
Jeg løp ned dit. "Hva skjer?" De sa: "Vi har en med skuddsår."
Vi samler oss. Vi jobber med ham, gir ham I-V.
Pumper hjertet hans og... til en rytme.
De intuberer ham, puster for ham. Og plutselig sier noen:
"Det ser ut som John Lennon." Jeg sa: "Nei, det kan det ikke være."
De gikk igjennom klærne hans, og der lå lommeboken.
Det var noen bilder av ham og Sean og Yoko og en hvit Rolls-Royce.
Herregud, ja, det er John Lennon.
Mens legene hjelper Lennon, blir nyheten offentliggjort.
Vi har en oppsiktsvekkende historie.
En mann, som foreløpig er identifisert som John Lennon,
tidligere medlem av The Beatles, er skutt ved Central Park
utenfor Dakota-bygget der Lennon bor. Politiet fikk ham til Roosevelt sykehus.
Vi forteller mer når vi hører noe.
Vi prøver å få tak i politiet, sykehuset, Yoko Ono for å få
deres kommentarer. Vi håper på flere detaljer om hva som skjer.
Nyhetssendinger prøver å holde tritt,
mens legene som behandler Lennon ser hvor alvorlige skadene er.
BØNN
Man har hendene på hjertet og klemmer det, som om det
prøver å slå selv. Man må bare pumpe det.
Vi håpet at det ville... At vi ville få et glimt av liv.
Men dessverre var det ikke nok.
Jeg tror det gikk omtrent 45 minutter før det var klart
at det var forgjeves. Da erklærte vi ham død og stoppet.
Det var musestille.
Man ønsker å gjøre mer, men... Man stopper og det er ikke egentlig mer å si.
Dessverre var det bare veldig, veldig stille.
Da han ble erklært død og det var over,
gikk vi ut, og bakgrunnsmusikken var "Imagine".
Det var et sånt "pokker"-øyeblikk.
Om jeg hadde gjort det eller det... Jeg lyktes ikke.
Gud velsigne deg.
Jeg var på jobb og kona mi kom.
Hun var blek og sa hun måtte snakke med meg.
Hun sa at John var skutt.
Vi satte oss i en drosje og radioen sto på. Det var alt de snakket om.
John Lennon fra The Beatles har blitt skutt
i ryggen, og er nå på sykehus. Vi vet ingenting om hans tilstand.
Produsent Jack Douglas og kona får ikke komme inn på sykehuset.
- Jeg heter Jack Douglas. - Vi vet det, men du må dra herfra.
- Vi kan ikke det. Er Yoko her? - Yoko er her.
- Kan noen si at Jack er her? - Si til Yoko at Jack er her.
Jeg trodde han var skutt, men i live.
Det var alt jeg kunne håpe på.
- Si at jeg er her. - Han står dem nær.
- Han forlot meg for fem minutter siden. - Han er deres beste venn.
Hun trenger noen nå. Kan du bare si at Jack er her?
De ansatte på sykehuset må fortelle Yoko at John er død.
Hun knelte foran meg, og jeg satte meg ned.
Hun holdt rundt meg, og jeg gjentok at han ikke hadde vondt. Han var ikke redd.
Så sa Yoko: "Jeg må hjem til sønnen min."
Hun ville ikke at han skulle høre det fra radio eller tv.
Det var fullt av folk. Det var journalister.
Jeg sa: "Be sjåføren komme til 59th Street, så kan du gå ut bakdøren."
Det gjorde vi.
Vi satte henne i bilen, og hun dro til Dakota-bygget.
Vi ble der til han ble erklært død. Men...
Det... Det var helt forjævlig.
Tredje forsøk.
Nyheten sprer seg raskt.
Det er kommentatorene på Monday Night Football
som i bakgrunnen må vurdere om de skal fortelle det til nasjonen.
Jeg tror ikke de vil tillate en nyhetssending.
- Tror du? - Ja, absolutt.
- Tror du? - Ja.
Vi må gjøre det. Vi vet det. Vi må gjøre det.
- Greit. - Vent.
Det er et tragisk øyeblikk. Det vil sjokkere hele verden.
Jeg tar det med.
En forferdelig tragedie ble bekreftet av ABC News i New York City.
John Lennon ble skutt utenfor leiligheten sin
og sendt til Roosevelt sykehus, men var død da han ankom.
Det er vanskelig å fortsette kampen etter den nyheten.
Ja. Det er tre sekunder igjen.
Hvordan fikk de vite det?
Da vi bar Lennon inn, lå det en fyr på en båre.
Han var produsent for et nyhetsselskap.
Han kjørte motorsykkel, men ble påkjørt av en drosje.
Han fikk tak i en av politibetjentene.
Da betjenten fortalte det, visste plutselig ABC News det.
Og plutselig visste alle det.
En, to. En, to. Sjekk, sjekk.
- Les overskriften. - Sjekk. Test.
OVERSKRIFTENE
Vi har fått inn dette fra United Press International.
Tidligere medlem av The Beatles er død. Han ble drept i leiligheten sin.
Han ble visstnok skutt tre ganger.
Tilstanden var kritisk da han ble tatt med til Roosevelt, hvor han døde.
I løpet av få minutter samlet flere hundre, og så flere tusen seg
utenfor Dakota-bygget.
Flytt dere ut av gata.
Ut av gata.
Han er ikke død. Det er bare noe de sier.
- Legen har erklært ham død. - Jeg bryr meg ikke. De vil bli kvitt oss.
Han er ikke død. John Lennon kan ikke være død.
Trekk tilbake. Ut av gata.
Det som gjorde meg gal
i lang tid, var at jeg vanligvis dro hjem sammen med ham.
Hvor mange ganger ser jeg meg selv i bilen med ham,
at han går ut, at jeg ser denne gærningen,
banker ham opp, og verden blir annerledes?
Om man ser det for seg for mange ganger, blir man bare gal.
Utenfor Dakota-bygget sørget folk i gata.
Ingen husker en slik sorg
og sjokk etter dødsfallet til en sanger og låtskriver.
John Lennon og The Beatles har en viktig rolle i livet til en hel generasjon.
Hvor skal jeg ellers være? Jeg må være her.
Jeg kan ikke forklare det.
Jeg måtte bare komme hit for å forstå at det virkelig skjedde.
Tenk at noen ville skyte John Lennon. Han var... Han var et geni.
John har i sitt liv gitt mer kjærlighet
enn de fleste menn og kvinner i denne verden.
Vi skal bevise at kjærligheten ikke er død.
Ånden hans vil leve videre.
Ånden hans vil leve videre i alle som har levd her.
En slik offentlig sorg blir sett over hele verden.
Begge sider av Atlanteren reagerer på drapet av John Lennon.
Han ble skutt utenfor sitt hjem i New York.
Det var spesielt å være i Liverpool i dag.
Tusenvis kom til Liverpools hovedtorg i vintersolen.
Leger behandlet 110 mennesker, de fleste for utmattelse.
Dette er arbeiderklassen, slike folk som John Lennon vokste opp med.
Slik som han en gang var.
Pressen er fast bestemt på å høre fra Lennons tidligere bandmedlemmer.
Jeg var sjokkert. Det er grusomme nyheter.
- Når... Hvordan fikk du vite det? - Jeg fikk en telefon i morges.
- Fra hvem? - En venn av meg.
- Skal du i begravelsen? - Jeg vet ikke ennå.
Trist, ikke sant? Ok. Takk. Ha det. God natt.
Takk. Ha det.
Etter det første sjokket
snur oppmerksomheten seg mot den mistenkte, som anholdes av politiet.
...at ran ikke var motivet. Kan du utdype det nærmere?
Jeg har ikke mer informasjon enn det.
Men det ser ikke ut til at ran var motivet.
Var det problemer under pågripelsen?
Ikke som jeg vet om.
Etterforsker Ron Hoffman får ansvaret for etterforskningen.
Hva skjedde?
Han forlot leiligheten... Gikk ut av en limousin foran... Han kom hjem.
Han ble skutt bakfra ved inngangen til leiligheten.
Snakk høyere.
- Vet du hva som skjedde? - Nei, ikke ennå.
Vi bruker aldri ordet "sjefetterforsker".
Man hører det på tv hele tiden.
Vi refererte til meg som fyren som fikk saken.
Går det dårlig, er det min skyld.
Noen nevnte en annen mistenkt.
- Stemmer det? - Jeg vet ikke.
- Du sa en ung gutt. Hvor ung? - Du maser nå. Jeg vet ikke.
- Beklager, men vi... - Rundt 20 år. Jeg så ham så vidt.
Jeg visste det ville bli en stor sak.
Vi kunne ikke tillate oss å gjøre feil.
Gjerningspersonen ble pågrepet
og tatt med til den lokale politistasjonen.
Jeg har aldri opplevd noe liknende.
Så begynte telefonen å ringe. Jeg fikk telefoner fra hele verden.
Det var mye mer press enn normalt.
- Mye mer. - Sjefetterforsker!
Betjentene forhørte ham. Prøvde å forstå hva han tenkte.
Han er ikke i en celle. Han er på et kontor, en betjents kontor.
Han sitter, og det er tre, fire karer som snakker til ham.
De så at han ikke var en voldelig type.
Hvis man så ham, ville man tenke: "Skal han liksom skyte noen?
Aldri." Han så ut som en nerdete student.
De prøver å få så mye informasjon ut av ham som mulig.
De leker litt med ham.
Prøver å bli venner med ham for å få ham til å åpne seg litt.
Det er iallfall planen. Ikke sant?
Når noen pågripes, ringer vi Bureau of Criminal Identification.
Prøver å få all informasjon om dem. Straffeattesten.
Vi visste ingenting om denne mannen.
Jeg hadde ingenting. Ingenting.
Han eksisterte ikke.
Han kom hit uten straffeattest, absolutt ingenting i registeret.
Nyheten spredte seg og vitner meldte seg.
Drosjesjåføren Mark Snyder ankommer politistasjonen.
Jeg hadde hatt fyren i drosjen den dagen.
Han spurte om John Lennon.
Jeg tenkte han var fyren som gjorde det.
Jeg gikk inn på politistasjonen hvor han var, og fortalte dem alt.
Jeg jobbet nattevakt.
Jeg kjørte drosje inn i byen, nordover på 8th Avenue.
Noen praiet meg.
Så ut som om han hadde en duffelbag, som om han var soldat.
Det først han sa var: "Jeg er produsent for The Rolling Stones.
Jeg har vært med på en innspilling med The Beatles.
De er sammen igjen." Hva kan jeg si til det? "Jaså?"
Jeg spurte ham: "Husker du noen av de nye sangene?"
Da ble han sint. "Jeg deler ikke det. Glem det."
Han bladde som gal i boken sin. Det var en notatbok.
Da jeg kikket i speilet, så jeg bare tomme sider.
Han sa: "Slipp meg av her." Så jeg slapp ham av.
Han gikk bort til sjåførsiden. Jeg rullet ned vinduet.
Han betalte meg det det kostet.
Så sa han: "Jeg heter Mark David Chapman. Du vil huske navnet mitt."
Det blir klart for etterforskerne at det er en spesiell sak.
Det er ting som ikke ser ut til å stemme helt.
Noe av det som var merkelig var at da han ble pågrepet,
så leste han Redderen i rugen.
Han sto der og ville bli pågrepet.
Han kunne gått sin vei, forsvunnet på Manhattan.
Da ville jeg fremdeles lete.
Var han alene?
Var det noen som hjalp ham i bakgrunnen?
Når noen dreper noen, så er det alltid en grunn. Hva var grunnen hans?
NESTE GANG
FBI-dokumenter viser at Lennon ble sett som en politisk trussel.
Det sto fyrer på andre siden av gata.
De fulgte etter meg i bilen. Jeg skjønte at det var alvorlig.
De var ute etter meg.
Vi vil ha karene hjem igjen. La oss ikke glemme maskinene.
Det ble gjort tiltak på høyeste nivå for å gjøre noe med Lennon-problemet.
Tekst: Tina Shortland