Man måste ställa sig frågan
varför John Lennons död gjorde ett så djupt avtryck för så många?
Vi ska nu ha tio minuters tyst bön,
enligt Yoko Onos önskemål,
- för John Lennons själ. - Mina damer och herrar,
vänligen stäng av alla radioapparater.
ALLT HAN SA VAR: GE FREDEN EN CHANS
Vänligen sluta med all försäljning.
Meditera i stillhet.
Vi börjar nu.
Må vi alla be. Tack.
GE FREDEN EN CHANS
Lämna gatan.
Den 8 december 1980
mördades John Lennon utanför sitt hem i New York City.
Okej, alla går över på andra sidan gatan. Kom igen.
Otroligt nog, för ett brott av den räckvidden,
gick fallet aldrig till rättegång.
Juryuttagningen skulle börja idag,
men inne i rättssalen...
KRIMINALVÅRDEN
...var det tydligt att det inte skulle bli en rättegång.
Vad som egentligen hände
har aldrig blivit offentligt känt.
Hela världen vet vem John Lennon var.
Och nu försöker vi förstå...
Vi försöker få en bild av den påstådda mördaren.
Och där mörker finns,
växer konspirationsteorier.
FBI:s akter visar tydligt att
Lennon sågs som ett politiskt hot.
JUSTITIEDEPARTEMENTET
KONFIDENTIELLT JOHN WINSTON LENNON
Steg togs på högsta nivå för att göra något åt problemet Lennon.
Nu, 40 år senare,
talar vittnen ut för första gången.
Tiden har gått. Låt det bli offentligt.
Jag vet inte. En gång för alla.
Det är egentligen en resa in i en mördares tankevärld.
I fallet med mordet på ett musikgeni
och en av de mest frispråkiga fredsaktivister världen har sett.
Ingen har nånsin gett freden en ärlig chans.
Gandhi försökte, Martin Luther King också,
men de blev skjutna.
RÄDDAREN I NÖDEN
Avsnitt 1
BERÄTTARE: KIEFER SUTHERLAND
I slutet av 70-talet drog sig John Lennon undan offentlighetens ljus.
Han bodde på sjunde våningen i Dakota Building
vid randen av Central Park i New York,
dit han dragit sig undan med sin fru Yoko Ono och sin son Sean.
Laurie Kaye, producent för RKO Radio,
flög till New York den 8 december 1980
för sitt drömuppdrag: en intervju med John Lennon.
Det var rena drömmen för mig...
PRODUCENT
...för John var min idol, min ikon.
Jag hade alltid varit ett fan av Beatles, så jag var taggad.
John hade bokstavligen varit borta från musikbranschen i fem år,
men han hade inte gett några intervjuer.
Han hade i princip försvunnit helt.
Assistenten släppte in oss.
Förlåt att jag är sen.
Hon brukar alltid släppa in mig, men hon...
Han kom in och satte sig.
Yoko satt på en annan stol.
Nej, nej... För de väntade på, du vet.
Detta var hans sista intervju någonsin.
Vad är det? Jaha, en mikrofon.
- Låt mig slappna av, bara. - Så här.
KL 14:30
Hallå. Testar.
- Spelar vi in? - De spelar in.
De spelar in, raring.
Okej, vi kör när ni är klara.
Hur känns det att efter fem års tystnad
öppna dig för folk?
Jag säger: "Här är jag. Hur mår du?
Är allt väl i din relation?
Orkade du med allt?
Visst var 70-talet jobbigt? Här är vi nu.
Låt oss försöka göra 80-talet bra."
Det var fantastiskt att prata med honom om hans politiska hållning.
KRIGET ÄR ÖVER!
Folk har makten.
De har makten att skapa det samhälle de vill ha.
Och jag tror att det är dags för förändring.
Vi tror att vi är uppsplittrade i olika fragment:
länder, kön, raser.
Det är fel.
Föreställ er, inga länder, ingen religion.
Tänk er bara.
Vore det så hemskt?
Han såg fram emot att återvända till musiken.
Man såg i hans ögon vad det betydde för honom.
Artisters och poeters roll är att försöka uttrycka vad vi alla känner.
Det är deras jobb.
Inte som predikanter eller ledare, utan som en återspegling av oss alla.
Jag anser inte mitt arbete fullgjort förrän jag är död.
Och jag hoppas att det dröjer länge.
Medan John intervjuades i Dakota Building,
hade en grupp fans samlats på gatan nedanför.
Portvakten Jay Hastings höll ett öga på dem.
Varför har du inte uttalat dig förut?
Förrän nu?
Jag ville inte ha problem.
PORTVAKT
Men nu?
Tiden har gått. Låt det bli offentligt.
Jag vet inte. En gång för alla.
NAMN - JAY HASTINGS KONTORIST
Jobbet som portvakt
var mest som säkerhetsvakt,
men ingen pistol, inget vapen, inget sånt.
Bara en alarmknapp om problem uppstod.
Det fanns förstås jämt
folk på gatan som ropade genom grinden.
Det ekade på innergården.
"Hej, John", eller så.
Han är inte här. Ingen är hemma. Ut.
Bäraren Joe Many jobbade också där den kvällen.
Det hängde redan folk där.
Groupies hängde framför byggnaden.
De visste att om man var där länge nog...
BÄRARE
...lärde man sig när de brukade gå ut
på en promenad eller till frukost eller lunch,
eller blev hämtade till studion.
En av dem utanför Dakota Building
fångade Joes uppmärksamhet den eftermiddagen.
Han var en kort och knubbig kille.
Han hängde inte bland de andra.
De hängde där, och han var liksom bakom dem.
Han liksom lyssnade.
Jag frågade honom vad han gjorde där.
Han sa att han ville ha Johns autograf.
Av nån anledning minns jag att han sa att han inte
egentligen gillade hans musik, men han var samlare
och samlade på saker som... Han sa visst
att han samlade på fjärilar eller nåt annat konstigt.
När ska det här sändas, är det tänkt?
- Jag vill gärna lyssna om jag... - Vi skickar en kopia.
Ja. Jag vill gärna lyssna på det.
Yoko svarade i telefon och sa till John: "Oj, vi måste gå."
Vad skrev hon?
- Jag ser inte. - "Till vem" är till dig.
Jag går igenom det med kulspetspenna.
Och mellan dem båda
får man trycket, och sen kan man...
Yoko, jag gör det här nu.
TILL LAURIE KRAM, YOKO ONO
Vilket fantastiskt par.
Jag kände en verklig koppling till dem.
Så gärna. Du vet...
Jag är också ett fan av andra.
De skulle tillbringa kvällen i studion.
KL 16:30
Vi lämnade byggnaden tillsammans.
Det var absolut fler människor framför Dakota Building,
fans till Beatles och John Lennon, än när vi kom dit.
Vi gick ut,
och en ganska irriterande typ kom fram till mig
och sa: "Pratade du med honom?
Fick du hans autograf?
Pratade du med honom? Fick du hans autograf?
Pratade du med honom?"
Vi trodde att han skulle gå. Det gjorde han inte.
John och Yoko satte sig i limousinen. Den rullade iväg.
Killen kom fram till mig igen.
"Nå? Vad sa han? Vad sa han?"
Jag vände mig om och gick.
John och Yoko åker till inspelningsstudion
för att göra klart en ny singel med producenten Jack Douglas.
Vi jobbade med skivan.
Vi hade jättetrevligt.
SKIVPRODUCENT
Han var verkligen tillbaka.
Hann självförtroende var högre än nånsin.
Vi zoomar, Bob.
- Ja. - Var är den?
Knappen fram är fokus, knappen bak är zooma,
eller de här två knapparna.
Beträffande filmer,
en bra film är en som får en att vilja göra en film.
"Jag önskar att jag gjort den.
Jag går och gör den."
Om jag hör en bra skiva vill jag göra en själv.
Jag gör en liknande.
- Trettioen och 32, va? - Ja.
Kör ett prov, och pröva ett ackord, öh...
När vi kom igång var hans kreativitet verkligen...
Man kunde känna den.
Okej.
Allt gick perfekt.
Han var helt enkelt på topp.
Johns lyckliga hemliv,
särskilt rollen som pappa till sin unga son Sean,
inspirerade honom att göra musik igen.
På tv-skärmen där borta fanns ett foto av Sean.
Så när man tittade upp mot högtalarna fanns han där.
Hans foto låg ute hela tiden,
han såg på mig hela tiden.
Sean stod i centrum.
Han sa: "Jag kan inte sluta.
Jag är inne i ett stim, och jag vill inte sluta."
Jag har inte varit i studion på fem år,
så han är van vid att jag är hemma jämt.
En dag satte han sig upp och sa:
"Gissa vad jag vill bli när jag blir stor."
Jag sa: "Vad vill du bli?"
Han såg mig i ögonen och sa: "Bara en pappa."
Det kanske beror på att vi är födda på samma datum.
Vi är nästan som tvillingar.
Om jag är deppad, börjar han också bli deppad.
Så nu har jag större anledning att hålla mig frisk och gladlynt.
Genom att jag var med Sean kom sångerna till mig.
Jag försöker inte tävla med mitt gamla jag.
Paul och jag gjorde många sånger på den tiden,
men sen försvann liksom glädjen med att göra musik.
Jag försöker hitta den igen.
Folk tänker jämt: "John och Yoko blev ihop,
och sen sprack Beatles."
Men vi har varit tillsammans längre än Beatles.
Vi mixade färdigt skivan den kvällen, och det svåra var gjort.
Vi visste att det blev bra.
Och det sista jag såg av honom
var när han klev in i hissen på tionde våningen.
När hissdörren stängdes
stod han mitt framför mig med ett stort leende.
Han var så nöjd med hur allt gick.
Det hade varit en härlig dag.
Och han sa till mig:
"Vi ses imorgon kl 09:00." Glad som en lärka.
KL 22:40
Den där typen stod utanför ingången till huset.
Jag frågade honom: "Varför är du kvar här?"
Han sa: "Jo, jag vill ha Yokos autograf."
Sen gick jag ner igen.
En limousin kör John och Yoko hem till Dakota Building.
Taxiföraren Richard Peterson har en körning till samma adress.
Jag hämtade upp två killar.
De pratade och pratade i baksätet.
Vi lyssnar inte, säger man, men det gör vi.
TAXIFÖRARE
Vi taxiförare hör allt som pågår i baksätet.
De skulle till en fest i Dakota Building.
KL 22:48
Vi kom fram.
Jag stannade bakom en limousin.
Yoko klev ur
och gick mot ingången före John.
Jag skulle just sluta mitt skift.
Jag hörde, pang, du vet, bildörr stängs. Pang.
John Lennon måste komma härnäst, och jag hade aldrig sett honom personligen.
Jag tänkte: "Oj, John Lennon." Jag kan säga att jag såg John Lennon.
Man hörde hans fotsteg, för han gick raskt.
Man hörde hans...
Det var då jag såg honom.
Jag såg killen.
Lennon var på väg in, och killen sa:
"John Lennon", och han... Han stod där.
En storväxt, knubbig kille.
Jag såg på honom genom vind...
...vindrutan i min taxi.
Jag såg honom skjuta honom.
Fem skott.
Han sköt just John Lennon.
Han sprang förbi mig. Han sa: "Jag är skjuten."
Det kom redan blod ur hans mun,
och han kollapsade på golvet.
Jag rullade över honom på rygg, tog av honom glasögonen
och la dem på disken.
Yoko skrek: "Ring ambulans,
ring ambulans", och så.
Jag sprang ut i foajén.
Jay stod där, full med blod, men sa ingenting till mig.
Så jag gick förbi receptionsdisken,
och John låg utsträckt så där.
Helt orörlig.
Yoko hade hans huvud i knäet.
Han sköt honom.
Jag trodde att de spelade in en film.
Det var vad jag trodde.
Att de spelade in en film,
men jag såg inga strålkastare eller kameror.
Då insåg jag att det inte var en film.
Men killen stod fortfarande där med en pistol.
Lugn som en filbunke.
Skytten stannar kvar på platsen, vilket är ovanligt,
och första polis på plats var Peter Cullen.
Vi fick larm om möjlig skottlossning.
När vi stannade mittemot Dakota Building sprang en man fram till mig.
Han sprang bort från byggnaden.
NEW YORK-POLIS
Han sa: "Konstapeln, var försiktig. Där är en man som skjuter."
Jag sa: "Oj, nu gäller det."
Ens hela liv passerar revy framför en på några sekunder.
Jag såg mig omkring. Alla var som paralyserade.
Det var som en tavla.
Den enda personen jag kände där var portvakten, så jag sa:
"Vad tusan pågår här?" Han pekade: "Han sköt Lennon nyss."
Nästa polis på plats var Herb Frauenberger.
Vi kom från väster.
NEW YORK-POLIS
Så vi hade i princip två polisbilar,
en på var sida huvudingången.
Den andra enheten hade ställt en man mot väggen.
Vi satte på honom handbojor. Och det var märkligt.
Han gjorde inget motstånd.
Inget motstånd alls.
Han bad oss faktiskt om ursäkt.
Han sa: "Alltså, jag beklagar att jag har förstört kvällen för er."
Jag sa: "Du driver med mig.
Du har just förstört hela ditt liv.
Vad tusan tänkte du?"
Nån ropade: "Det ligger en skjuten här borta.
Det ligger en skjuten här borta." Så vi gick in med pistolerna dragna.
Det första jag såg var en man som låg på golvet.
Jag visste inte om han levde. Han rörde sig inte.
Så jag sa: "Kanske han har puls."
Jag vred på hans huvud lite grann
så att jag kunde känna på hans pulsåder,
och han hade mycket svag puls.
Nån av poliserna bakom mig sa:
"Det är John Lennon." Då gick det upp för mig.
Jag sa: "Jösses, det är John Lennon."
Då hade en folkmassa samlats,
och vi bar ut honom till vår bil och sa:
"Vi måste få bort honom härifrån."
Vi anropade sjukhuset i förväg,
men vi sa aldrig Lennons namn, för reportrarna
avlyssnar polisradion...
Vi vill inte ha en cirkus på sjukhuset.
John förs till Roosevelt Hospital,
ett av Manhattans bästa traumasjukhus.
AKUTAVDELNING
Vi visste att han var skjuten.
Vi visste att han blödde kraftigt.
John Lennon var alltid min favorit i Beatles.
AKUTVÅRDSSKÖTERSKA
Jag fann det så tragiskt att det här var enda gången
i livet jag fick träffa honom.
AKUTINTAG
Jag sprang dit och frågade vad som pågick.
De sa: "Vi har en skottskadad."
Vi sätter igång.
Vi jobbar med honom, ger honom intravenöst...
AKUTVÅRDSLÄKARE
...gör hjärt- och lungräddning och får igång hjärtat.
Han intuberas. De andas åt honom.
Och plötsligt säger nån:
"Hör ni, det är visst John Lennon."
Jag sa: "Nej, det är omöjligt."
De går igenom hans kläder och finner hans plånbok.
Där finns foton på honom och
Sean och Yoko och en vit Rolls i bakgrunden.
Och vi sa: "Herregud, det är ju John Lennon."
Medan läkarna försökte hålla Lennon vid liv
började nyheten om skjutningen att läcka ut.
Vi fick just in en skrämmande nyhet.
En man som enligt olika källor är John Lennon,
tidigare i Beatles, har skjutits i Central Park West,
utanför Dakota Building där Lennon bor.
Polisen körde honom i ilfart till Roosevelt Hospital.
Om vi får mer information så meddelar vi den här.
Vi försöker nå polisen,
sjukhusen, hans fru Yoko Ono, för att få
deras kommentarer och för att få fler detaljer
om vad som hänt.
Nyhetsredaktionerna försöker få fram fakta,
men vidden av Lennons skador är alltför uppenbara
för läkarna som vårdar honom.
BÖN
Alltså, man har händerna på hjärtat
och klämmer på det som om det
försökte pumpa självt.
Man fortsätter pumpa.
Förhoppningen var att man skulle...
...få nåt livstecken.
Tyvärr räckte det inte.
Vi höll nog på cirka 45 minuter innan det blev, du vet,
meningslöst och vi måste...
...ta beslutet, och upphöra.
Man kunde ha hört en nål falla.
Man vill fortfarande göra mer, men nu
slutar man och... Det finns faktiskt inget att säga.
Dessvärre, det blir alldeles tyst.
Och när han hade dödförklarats och allt var över...
AKUTVÅRDSSKÖTERSKA
...och vi lämnade rummet spelade hissmusiken "Imagine".
Det var då det gick upp för alla.
Om jag hade gjort det eller det... Man kände att man hade misslyckats.
Gud välsigne dig.
Jag jobbade, och min fru kom fram.
Hon var blek och sa: "Jag måste prata med dig."
Hon sa att John hade blivit skjuten.
Vi tog genast en taxi och bilradion var på,
och det var det enda man pratade om.
Återigen, John Lennon, tidigare i Beatles, har skjutits i ryggen
med två skott och är nu på ett sjukhus i New York City.
Vi har inga rapporter om hans tillstånd.
Skivproducenten Jack Douglas och hans fru anländer
till sjukhuset men släpps inte in.
Jack Douglas. Jag var nyss med honom.
Vi vet allt det här, mister, men ni måste gå härifrån.
Vi kan inte. Är Yoko här? Är Fred här?
Hon är här. Yoko är här.
Kan nån tala om för henne att Jack är här?
Tala om för Yoko att Jack är här, snälla ni.
Jag trodde att han var skottskadad men vid liv.
Det var allt jag kunde hoppas på.
- Säg att jag är här. - Han står dem närmast.
Han lämnade mig alldeles nyss och skulle åka hem.
Det här är hans bästa vän. Och hennes.
Hon behöver nån hos sig.
Kan ni tala om för henne att Jack är här?
Sjukvårdspersonalen har nu den svåra uppgiften
att berätta för Yoko att John är död.
Hon böjde knä, och jag böjde knä bredvid henne.
Hon höll om mig, och jag upprepade att han inte hade ont.
Att han inte var rädd.
Sen sa Yoko: "Jag måste hem.
Jag måste prata med min son."
Hon ville inte att han skulle höra det på radio eller tv eller så.
Ingången var förstås blockerad av folk.
Ni vet, reportrar.
Så jag sa: "Säg åt chauffören att köra runt 59th Street,
så släpper vi in henne genom sidodörren."
Och så gjorde vi.
POLIS
De satte henne i bilen och körde henne till Dakota Building.
Vi stannade där tills det tillkännagavs att han var död.
Men...
...det var bara för jävla hemskt.
Tredje omgången.
Nyheten om Lennons död går inte att hemlighålla,
och kommentatorerna på Monday Night Football
diskuterar utanför sändning
om de ska tala om nyheten för tittarna.
Vi kan inte berätta den nyheten
mitt under pågående match.
- Eller? - Jo. Absolut.
- Tycker du det? - Absolut.
Vi är tvungna. Vi vet. Vi måste berätta.
- Okej. - Jag... Vänta lite.
- Det här är en tragisk stund... - Okej.
...och detta kommer att skaka världen.
Okej. Jag ska säga det.
En obeskrivlig tragedi
har bekräftats för oss av ABC i New York City.
John Lennon har skjutits utanför sitt hem.
Han togs till Roosevelt Hospital men var död vid ankomsten.
Det är svårt att fortsätta med matchen efter den nyheten.
Ja, verkligen. Det återstår tre sekunder.
Hur fick Monday Night Football reda på det?
När vi kom in med Lennon låg en man på en bår där.
Han var visst producent för en nyhetsbyrå.
Han hade åkt motorcykel och kolliderat med en taxi.
Så han pratade förstås med en av poliserna.
Så fort polisen berättade, visste hela ABC News.
Och sen fick förstås alla veta det.
Ett, två. Testar.
- Du måste läsa rubriken. - Testar, ett två. Testar.
SENASTE NYTT
Vi har just fått in en nyhet från United Press International.
John Lennon, tidigare i Beatles, är död.
Han dödades ikväll i sin lägenhet i Manhattan.
Han sköts enligt uppgift med tre skott.
Han togs till Roosevelt Hospital svårt skadad,
men dog där.
POLIS EJ TILLTRÄDE
På några minuter samlades hundratals, sen tusentals,
utanför Dakota Building.
Alla lämnar gatan.
Lämna gatan.
Han är inte död.
De bara säger det.
Du vet att han dödförklarats?
Ja, men jag bryr mig inte.
De säger bara det för att folk ska gå hem.
Han är inte död. John Lennon kan inte vara död.
Okej, alla lämnar gatan...
Det jag spelade upp i huvudet
i flera år därefter var det faktum att jag brukade följa med honom hem.
Hur många gånger spelar man upp att man är i limousinen med honom,
han kliver ur, jag upptäcker galningen
och tacklar honom och världen hade varit annorlunda?
Om man spelar upp det för många gånger blir man knäpp.
Utanför Dakota Building sörjde fansen på gatan.
Ingen kunde minnas en sån sorg
och chock över en sångares och låtskrivares död.
John Lennon och Beatles hade spelat en stor roll
i en hel generations liv.
Jag vet inte vart jag ska gå. Jag... Jag måste vara här.
Jag kan inte förklara det.
Jag måste bara komma hit och tro att det verkligen har hänt.
Att nån verkligen skulle skjuta John Lennon.
Han var ett geni.
I sitt liv gav John mer kärlek
än de flesta män och kvinnor på jorden.
Vi vill visa att kärleken inte är död, fast John är det.
Fast han är död, lever hans anda vidare.
Och hans anda lever i oss och i alla som bor här.
Liknande uttryck för utbredd sorg
ses över hela världen.
Det har kommit reaktioner på båda sidor av Atlanten
efter mordet på den tidigare Beatles-medlemmen John Lennon.
Han sköts till döds utanför sitt hem i New York.
Liverpool, England, var en speciell plats att vara på idag.
Under vintersolen, på Liverpools stora torg,
kom folk i tusentals.
Läkare vårdade 110 personer, de flesta av dem för utmattning.
Det var arbetarfolk,
folk av den sorten som John Lennon växte upp med.
Som han en gång var.
Pressen är fast beslutna att få
kommentarer från Lennons gamla bandmedlemmar.
Jag blev helt chockad. Fruktansvärda nyheter.
När... Hur fick du veta det?
Jag fick ett telefonsamtal i morse.
- Från vem? - Från en god vän.
Tänker du resa dit till begravningen?
Jag vet inte än.
Trist, eller hur?
Okej. Hej då. God natt, hör ni.
Tack. Gå nu. Hej då.
Efter den första chocken efter mordet på Lennon,
vänds nu uppmärksamheten mot den nu gripne mordmisstänkte.
...motivet var inte rån.
Kan du spekulera mer om detta?
Jag kan inte vara mer specifik än så.
Men rån verkar inte ha varit motivet.
Hade ni svårigheter att gripa förövaren?
Inte så vitt jag vet.
Inspektör Ron Hoffman blir ansvarig för utredningen.
Vet du vad som hände honom?
Han lämnade sin lägenhet... Han klev ur
en limousin framför... när de kom hem,
och sköts bakifrån i vestibulen till sin lägenhet.
- Tala högre. - Ingen aning varför?
- Inget gräl? - Inte just nu.
Vi använder aldrig ordet "chefsutredare".
Man hör det jämt på tv.
Jag var helt enkelt killen som fick fallet dumpat på mig.
KRIMINALUTREDARE
Om vi misslyckas är det mitt fel.
Det talades om en andra misstänkt.
- Ligger det nåt i det? - Jag vet inte. Jag...
En ung grabb, sa ni. Hur gammal?
Ge er nu. Jag vet inte.
- Förlåt. Vi bara... - Jag vet inte. Ung man, kanske 20.
Jag såg honom nån sekund.
Jag visste att det skulle bli ett jättestort fall,
och vi fick inte göra några misstag.
Förövaren arresterades
och togs till polisstationen för att skrivas in.
Det var ett enormt ståhej.
Och telefonen började ringa.
Alltså, det ringde folk från hela världen.
Pressen på mig var mycket större än vanligt.
- Mycket större. - Polischefen.
Chefen.
Utredarna var däruppe och förhörde honom
och försökte få reda på hur han tänkte.
Han var inte i en cell.
Han var i en utredares kontor.
Han satt där och tre, fyra poliser pratade med honom.
De såg att han inte var en våldsam typ.
Om man såg på honom skulle man säga: "Skulle den där skjuta nån?
Aldrig." Han liknade en nördig collegekille.
De försökte få så mycket information som möjligt från honom,
få honom att slappna av.
De var hyggliga mot honom, så han skulle öppna sig lite mer.
Det var tanken. Du vet.
Automatiskt, när nån blir gripen
ringer vi belastningsregistret.
För att få hans brottsregister.
Hans CV, säger man ibland.
Vi visste inget om hans bakgrund.
Jag hade inget att gå på. Noll.
Han var helt okänd.
Han fanns inte i brottsregistret över huvud taget.
När nyheten spreds började vittnen träda fram.
Taxiföraren Mark Snyder kom till stationen.
Jag visste att jag hade kört killen samma dag.
Han frågade om John Lennon.
TAXIFÖRARE
Jag tänkte att det kanske var han som sköt honom.
Jag gick in på polisstationen där han var häktad.
Jag berättade hela historien.
Jag jobbade nattskiftet.
Jag körde min taxi in i stan, norrut på 8th Avenue.
Nån vinkade ner mig.
Han verkade bära på en sjösäck och såg ut att vara militär.
Det första han sa var: "Jag är producent för Rolling Stones."
Jag kommer just från en inspelning med Beatles.
De har återförenats allihop." Vad skulle jag svara på det?
"Jaha, visst."
Jag frågade: "Minns du några av de nya låtarna?"
Han blev arg och sa: "Det tänker jag inte berätta.
Glöm det."
Han bläddrade frenetiskt i en bok, det var en anteckningsbok.
Jag såg i backspegeln att det bara var tomma sidor.
Han sa: "Släpp av mig här." Så jag vände och gjorde det.
Han gick runt bilen till förarsidan.
Jag rullade ner sidrutan.
Han betalade vad det nu kostade.
Han sa: "Jag heter Mark David Chapman.
Du lär komma ihåg mitt namn."
Det var tydligt för utredarna
att de hade att göra med ett extraordinärt fall.
Och för utredarna var det saker som inte stämde.
En ovanlig sak var att när han greps
läste han en bok som heter Räddaren i nöden.
Han stod där och ville bli gripen.
Han kunde ha vandrat bort på Manhattans gator.
Jag skulle leta efter honom än.
Var han ensam?
Fanns det nån i bakgrunden med honom?
När nån dödar en människa har man alltid ett skäl.
Vad var hans skäl?
NÄSTA AVSNITT
FBI:s akter visar tydligt att Lennon sågs som ett politiskt hot.
När jag öppnade dörren kunde det stå folk
på andra sidan gatan.
Jag åkte iväg och de följde efter.
Jag insåg att det var allvar.
De ville komma åt mig.
Vi är här för att få hem soldaterna. Och glöm inte maskinerna.
Steg togs på högsta nivå för att göra nåt åt problemet Lennon.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson