MLÉKO
NETFLIX UVÁDÍ
SERIÁL NETFLIX
CAROL A KONEC SVĚTA
Holka, ty mě chceš zabít?
To je naprostá bomba!
Viď? Smrt z banánového chlebíčku.
Nech si to dát na triko. Holka, musíš si to dát na triko.
Vážně? Myslíš?
Prosím tě. Nikdy bych ho nesundala.
Bylo by to moje nejoblíbenější tričko. „Smrt z banánového chlebíčku.“
S tebou je sranda.
Jsi moje nová nejlepší kamarádka.
Budeme spolu trávit hodně času, Carol.
Nikdy tě nebudu soudit a nikdy ti neublížím.
Budu tě utěšovat, když budeš brečet. Uřízni mi pořádnej štráfek, protože je to…
SMRT Z BANÁNOVÉHO CHLEBÍČKU
Nevydržela jsem to.
Velikost L, viď?
Panebože. Jo. Jak to víš?
Ale prosím tě. Znám tě přece jako svý boty.
Carol?
Pojď za mnou.
Přestaň na mě pořád zírat.
- Promiň. - Je to fakt ujetý.
Dobře. Já jen…
Jen jsem ti chtěla poděkovat.
Za ten toner.
To je banánový chlebíček.
Sakra.
- Tak to jo. - Co je?
Ale nic. Já myslela, že jsi psychopatka.
Je to od tebe hezký, ale než vyndáš další zákusky, radši půjdu.
Dobře.
- Musím zpátky do práce. - Dobře.
Donno?
Vím, že máš asi spoustu otázek, jako jsem měla já.
- Zjistíš, že na tom nesejde. - Jak to může fungovat?
Carol, je to džob. Proč nad tím dumat? Prostě to funguje.
- A přestaň na mě zírat. - Dobře.
- Myslím to vážně. Přestaň. - Promiň.
Jestli na mě budeš zírat, hodím na tebe sešívačku.
Jasně.
Bernarde!
Panáky!
Je to jako držet lilek.
Moc hezká fotka. Ta se bude Eleně líbit.
Propáníčka.
Vítejte na palubě lodi Grand Coda.
Jsem kapitán Jason McNellis.
Budu vaším lodivodem na téhle plavbě kolem světa.
Kapitáne! Je to pro nás velká čest.
- Díky. - Mám pocit, že jsme v dobrých rukách.
V těch nejlepších, pane. Oceány brázdím už 30 let.
Velel jsem lodím Vision, Fantasy, Esposito a teď velím tady.
Nicméně, vítám vás na palubě a dobrou chuť.
Díky.
Vítejte na palubě lodi Grand Coda.
Vítejte na palubě.
…už 30 let.
…Fantasy, Esposito…
Ano, už 30 let. Něco málo o mně?
…Vision, Fantasy…
…z rybářské rodiny…
…brázdím už 30 let…
Dobrou chuť.
ARIZONA - MAROKO
Třicet let v prdeli.
- Panstvo. - Poslouchejte.
Potřebujeme dobrovolníky, kteří budou pracovat celou noc.
- Hlaste se. - Kdo může?
- Díky. - Díky.
Je to dobrý?
Taky jsem dostala hlad. Bude ti vadit, když…
Vůbec ne.
Ber si.
Je to nějaký audit.
Ptala ses, co tu děláme. Nějaký audit.
Nevím, co je přesně cílem ani jak to funguje,
ale je to nějaký audit.
To je zhruba všechno, co vím. Měla bych se vrátit do práce.
Promiň, že jsem byla hrubá. Fakt jsi mě vyděsila.
To nic.
- Počkej, Donno. - Co?
Smrt z banánového chlebíčku.
- Cože? - Ale nic…
Jen… smrt z banánového chlebíčku.
- Carol, v tom chlebíčku něco je? - Ne. Jsou tam…
Jsou tam jen obyčejné banány, vejce, mouka.
To je takové rčení.
Dobře.
Tak zatím.
NÁKUPY
Jak zvládáš tu nocovku?
Jde to. A ty?
V pohodě.
Utíká to…
Co?
Míváte tu často přesčasy?
Někdy.
Je to zhruba „každý druhý měsíc“. Důvod je vždycky jiný.
Odevzdání měsíčních výkazů, kvartální uzávěrky, požáry.
- Požáry? - Jo. Občas někdo něco podpálí.
Jedna ženská nechtěla jít domů, tak chtěla zapálit výtahy.
Nenuťte mě vracet se ven!
Já nemůžu.
Prosím! Ne!
Ne. Já to tam venku nenávidím!
To chápu.
Nevím úplně proč,
ale je zatraceně divný, když venku potkáš někoho z práce.
Jonathane, prosím, vstaň.
Maminka chce jít domů.
Budu počítat do tří. Raz…
Nikdy jsme o tom nemluvily, ale nemusela mi nic říkat.
Téměř sama jsem vychovala pět dětí, takže to chápu.
Někdy prostě potřebuješ kancl.
- Pečeš někdy cuketový chlebíček? - Občas.
Já jsem pekařka na hovno.
V desátém patře je samostatný záchod.
Většina nápojových automatů je prázdná, ale ve dvaadvacítce je pořád Mr. Pibb.
Já si nosím vlastní Schweppes.
Máš moc hezké nehty.
Díky.
Vymýšlím si vlastní vzory.
Maluju kravské potisky, motýly, psí tlapky, kočičí tlapky,
kachničky, kohoutky, pizzu, burgery, tacos,
slunečnice, růže, vlčí máky, sedmikrásky, palmy, čmeláky,
puntíky, východy slunce, západy slunce,
různé vlajky, americkou, mexickou, japonskou…
Ona vždycky říká: „Jediné skutečné vězení je naše mysl.”
- On má něco s rukama? - Ne. Ona skáče s padákem.
Aha.
Jo, to je otravný.
Šla jsem o patro výš do odbytu.
A o dvě patra níž do marketingu.
- Jasně. - Nic tam nebylo.
- Už se ti začalo zdát o práci? - Tobě taky?
Včera jsem ve snu dělala výplaty.
Já jsem myslím posílala fax.
- Ví tvoje rodina, že sem chodíš? - Ne, myslí si, že píšu román.
- Naši si myslí, že surfuju. - Cože?
Já vím.
Já se i nerada svlíkám do plavek.
Tys řekla vašim, že surfuješ?
A oni té kravině věří?
Tohle je fajn.
Jo.
Carol, kdybych tušila, že jsou andulky citlivé téma,
- nikdy bych o nich nemluvila. - Jsem hrozně unavená.
Promiň mi to. Je to moje chyba.
Jsem hrozně unavená.
- Ten týpek dělal dřív v televizi. - Vážně?
Moderoval kuchařskou show.
Zajímalo by mě, proč tu je.
Všichni máme svoje důvody.
Já myslím, že vím proč.
Promiňte. Mluvily jste o tom, proč tu jsme?
Myslím, že vím proč.
Ahoj, myslím, že jsme se ještě vzájemně nepředstavili.
Já jsem Luis.
Donna.
Luis.
Donna.
Ahoj. Jsem Carol.
Těší mě.
Páni, to se podívejme.
Chceš kousek?
Ano, prosím.
Trochu větší. Trochu…
Pánbůh zaplať.
Děkuju.
Chtěls nám říct…
Ano, jistě. Proč jsem tady.
Vlastně, proč my všichni jsme tady.
Protože jsme mrtví.
Delikatesa.
Vláčná konzistence, lehce drolivá.
To myslíš obrazně?
Ne, všichni jsme mrtví.
Všichni jsme umřeli a teď jsme tady.
V kanclu?
V očistci.
Tenhle kancl je očistec, nebo si to aspoň myslím.
- Je to jen jedna z mých teorií. - Já si to nemyslím.
Zamyslete se nad tím.
Proč by tenhle kancl pořád fungoval,
kdyby to nebyl očistec?
Jak to mám sakra vědět? Ale to neznamená, že jsme mrtví.
Copak bych nepoznala, že jsem umřela?
Ne nutně.
Věř mi. Přemýšlel jsem o tom.
Zajímá mě, jak jsem umřela já.
Carol! Ty mu to vážně baštíš?
Ne, ale stejně mě to zajímá.
Utopila ses v oceánu.
Jo. To jsem si myslela.
Chceš vědět, jak jsi podle mě zemřela ty?
Ani omylem. Já už vím, jak umřu. Nepotřebuju, abys to omílal.
A jak myslíš, že jsi umřel ty?
Na těžký infarkt.
Těžký infarkt myokardu.
Co v tom je?
Skořice?
Nebude vám to vadit?
Je to vaše loď.
Nemůžete spát?
Jen jsem…
šťastnej.
Vaši rodiče si plavbu očividně užívají.
- Nejsou to moji rodiče. - Ne?
Máme trojvztah.
To se mají.
I vy.
Všichni záříte štěstím.
Jsme šťastní jako blechy.
- Kde jste se seznámili? - Byl jsem Bernardův ošetřovatel.
Páni. Nemusel jste skládat nějakou přísahu, že… vždyť víte.
- Omlouvám se, jestli… - V pořádku.
Vím, že se společnost na podobné věci dívá skrz prsty.
Tři roky jsem Bernarda oblékal, myl, krmil, dával mu injekce
a on se na mě každý den
díval s takovou láskou, jakou jsem dosud nezažil.
- Taková láska vás změní. - To věřím.
Já se do něj zamiloval první.
A Pauline, víte,
z Pauline vyzařuje ohromná vřelost a taky soucit, které opravdu obdivuju.
Kašlu na všechny přísahy i etické otázky
nebo svou profesní zodpovědnost.
Jen jsem chtěl celý svůj život strávit s nimi
a věděl jsem, že kdybych jednal jinak, zpronevěřil bych se sám sobě.
Nic člověka netíží víc než promarněné šance.
Přesně tak.
A co sex?
Božský.
- Jdu zpátky dovnitř. - Dobrou noc.
Vám taky, kapitáne.
- Panstvo. - Poslouchejte.
Je čas na kancelářskou kalisteniku.
Prosím, přidejte se.
Podle vědeckých studií pomáhá protahování prokrvování svalů.
Je to povinné.
Dáme se do toho.
Jestli tohle není očistec nebo sekta,
nemůžete vyvrátit, že je to performativní umění.
Vždyť tu není publikum.
Umění nepotřebuje publikum.
Potřebuje jen být ryzí.
Jo, tohle není umění.
Podívejte se na tu ženu u kopírky.
Řekněte mi, jestli to není ryzí.
Já už to trochu vidím.
To je fakt kravina!
Takže náš šéf je uměleckej ředitel
a rozdává notičky k představení, které nikdy nikdo neuvidí?
Proč ne?
Protože je to šílený!
Dobře, pokud to není umění, tak už opravdu netuším, co to je.
Je to jen práce.
Proč v tom pořád hledáš něco složitějšího?
Možná je jen osamělý.
Tři banány, dva hrnky hladké mouky,
- Haló? - … hrnek cukru, lžičku skořice.
Kdo volá?
Tyhle sny mám opravdu nejradši.
Pracovní sen?
Jo.
Byla jsem fakt výkonná.
Pojďte. Chci vám něco ukázat.
Tohle bývalo ústředí jedné velké potravinářské firmy.
Ale to není to zajímavé.
No není to super? To je solárium.
Majitelé budovy nejspíš někomu pronajali tohle nevyužité patro.
Copak? Něco špatně?
Nic.
Já spíš čekala, že tu bude stánek s preclíky.
No tak. Bude to zábava.
Namažeme se krémem, nachytáme bronz
a trochu vitaminu D.
No tak, holky.
Carol?
Já ti nevím.
Jsem z toho trochu rozpačitá.
Fajn.
Jen jsem vám chtěl ukázat něco, co by vás mohlo bavit, a…
Omlouvám se, byla to dlouhá noc. Mám pocit, že…
Luisi, jsi v pořádku?
Hele, omlouvám se.
Trčíme tu celý den.
Možná nám sluníčko
nebo čisté koncentrované UV záření prospěje.
Viď, Carol?
Carol taky souhlasí. Jdeme na to.
Vážně?
Jo. Ale zůstanu oblečená.
- S tímhle jsem nepočítala. - To je naprosto v pořádku.
Slibuju, že to bude paráda.
Uznávám, že to není špatný.
Jak se to líbí tobě, Carol?
Připadám si trochu jako v rakvi.
Ale to modré světlo mě uklidňuje.
Co by sis dal ty?
Bez váhání sezamové kuře.
Nejlepší kuře na světě.
Na „světě“? Myslíš na celém světě?
Stoprocentně.
Byl jsem všude. A sezamovému kuřeti z Panda Express se nic nevyrovná.
- Tomu se mi nechce věřit. - Já ho měla. Chutná autenticky.
Taky jsem ho jedla, ale takové superlativy bych nepoužila.
Není to ani nejlepší kuře ve městě.
Já ti Sbarro's taky nepomlouval.
Nešlo mi o to, jakou tam mají pizzu.
Říkala jsem, že jsem tam brávala děti po zápasech.
To mi chybí.
A co ty, Carol? Chybí ti taky něco?
No, hlavně recyklace.
A ten pocit, když ušetříš peníze.
A Applebee's.
Kéž bych si toho byla víc vážila.
Člověk si neuvědomí skutečnou hodnotu věcí, dokud o ně nepřijde.
Je to tam jako v Chili's?
Není to tam ani trochu jako v Chili's.
Je to tam jiné. Věř mi.
Takže ty jsi hodně cestoval?
Já? Jo. Byl jsem všude možně.
Ve Velké Británii, v Německu, v Číně, v Albánii, na Madagaskaru.
- Není místo, kde bych nebyl. - To muselo být vyčerpávající.
Jo, tehdy jsem býval mladší.
Začal jsem v sedmnácti.
Sakra, v sedmnácti?
Já v sedmnácti čekala Marlona.
Ten rok jsem udělal před našima coming out a odvázal se.
Jako by ze mě někdo sňal nějaké břímě a já řekl: „Seru na to!”
Zabalil jsem školu a jel na vandr do Jižní Ameriky.
Líbilo se ti tam?
Nejlepší zážitek mého života.
Bato.
Cože?
Kluk, kterého jsem tam potkal.
Bato.
Mě létání stresuje.
Vzlety, přistání…
A myslím, že i ta pasáž, kdy jste ve vzduchu.
Mě na cestování taky nikdy moc neužilo. Kvůli dětem a práci.
Vždycky do toho něco vlezlo.
Zato děti se v tom teď vyžívají. Cestují. Janet je na Ibize.
Ibizu miluju.
Mají tam kulervoucí drogy a klubovou scénu!
Jasně. Bezva.
Ale upřímně si myslím, žes o nic nepřišla.
Jistě, většina mých cest byla úžasných, ale…
splývají mi v jednu šmouhu.
Přátelé přicházejí a odcházejí
a člověku se to všechno časem omrzí.
Můžeš být v ráji, ale stejně mít pocit velkého odloučení.
Já ti rozumím.
Celý život jsem si myslela, že se k něčem dopracuju.
Na začátku jsem to zvorala, ale udělala jsem všechno správně.
Všechno.
Donno?
Donno, už bys měla vylézt.
Není dobré ležet tam moc dlouho.
Haló?
Vypadáte oba směšně.
Myslela jsem, že když si ukrojím svůj dílek koláče, něco se změní.
Coby majitelka firmy jsem si připadala jako někdo.
Pěkná blbost. A k čemu to bylo?
Aby z nebe přilítla zkurvená koule a všechno vynulovala?
Připadám si pitomě.
Víte, proč jsem tady já?
Protože pořádně nevím, co chci.
- Všichni mají nějaké plány, a já… - Na tom není nic špatného.
Práce bylo to jediné, co mi dávalo smysl.
Hned jsem doma. Práce mi sluší.
Tohle je moje první zaměstnání.
Tys nikdy předtím nepracoval?
Nikdy. Ale zbožňuju všechny ty serepetičky, co se tu používají.
Znáte ten pocit, když zmáčknete sešívačku?
To mě opravdu baví.
Já mám nejradši samolepicí lístečky.
Klikání myši.
Měli bychom se vrátit.
Kde se tu asi vzala?
Na tom nesejde.
Já mám pár teorií.
- Haló! - Panstvo!
Věnujte mi pozornost.
Můžete jít domů.
Uvidíme se v pondělí!
Čau.
Bydlíme ve stejném domě.
Vozím ho do práce.
Říkalas, žes měla firmu?
Nehtový salon.
Vážně?
Jo.
Dělám nejrůznější vzory.
Francouzské, květinové, etnické, africké, aztécké,
posázené diamanty, ozdobené flitry, batikované, postříbřené,
kostkované, geometrické, metalické, monochromatické, hadovité, klikaté…
Páni.
Říkalas „aztécké“?
Překlad titulků: Petr Putna