TEJ
CAROL ÉS A VILÁGVÉGE
Csajszi, te meg akarsz ölni?
Ez haláli finom!
Igaz? Kedvem lenne túladagolni.
Ezt pólóra kéne írni! Csajszi, szuper pólófelirat lenne.
Komolyan gondolod?
Persze! Sose venném le.
Az lenne a kedvenc fölsőm.
„Túladagoltam a banánkenyeret.”
Iszonyú vicces vagy!
Legjobb barátnők leszünk.
Sokat leszünk együtt, Carol Kohl.
Sose foglak se elítélni, se bántani, és kisírhatod magad a vállamon.
De most vágj nekem egy nagyobb szeletet, mert…
TÚLADAGOLTAM A BANÁNKENYERET
Nem tudtam várni.
L-es vagy, ugye?
Jézusom! Igen. Honnan tudtad?
Ugyan, csajszi! Ismerem Carolt.
Carol?
Kövess!
Kérlek, ne bámulj!
- Bocsi! - A frász kerülget tőle.
Oké. Én csak…
Csak meg akartam köszönni.
Mármint a patront.
Hoztam banánkenyeret.
A francba!
- Oké. - Mi az?
Semmi. Csak féltem, hogy pszichopata vagy.
Nézd, kedves tőled, de ne végy elő még több sütit, mert nem maradok.
Oké.
- Vissza kell mennem dolgozni. - Oké.
Donna!
Tudom, sok kérdésed van, mint annak idején nekem is.
- Ne izgulj, úgysem számít. - De hogy működik?
Carol, ez egy meló. Kit érdekel, hogy működik? Csak működik.
- És többet ne bámulj! - Oké.
- Komolyan mondom. Ne bámulj! - Bocsi!
Ha látom, hogy bámulsz, megdoblak a tűzőgéppel.
Értem.
A GRAND CODA
Bernard!
Felesezünk!
Olyan, mintha egy padlizsánt ölelnék!
Ez nagyon jól sikerült. Elena imádni fogja.
Te jó ég!
Üdv a Grand Coda fedélzetén!
Jason McNellis vagyok, a kapitányuk.
Én kalauzolom önöket a világ körüli útjukon.
Kapitány! Micsoda megtiszteltetés!
- Köszönöm. - Úgy érzem, hogy jó kezekben vagyunk.
Nos, uram, ez valóban így van. Immár 30 éve járom a tengert.
Voltam a Vision, a Fantasy és az Esposito kapitánya,
most pedig a Grand Codán dolgozom.
No de ismét üdv a fedélzeten, és jó étvágyat a vacsorához!
Köszönjük!
Üdv a Grand Coda fedélzetén!
Üdv a fedélzeten!
…már 30 éve.
…a Fantasy, az Esposito…
Igen, immár 30 éve. Meséljek magamról?
…a Vision, a Fantasy…
…apám halász volt…
…immár 30 éve…
Jó étvágyat!
EGYIPTOM
ARIZONA - MAROKKÓ
Harminc kibaszott éve!
- Elnézést! - Figyelem!
Önkéntesekre van szükségünk a ma éjszakai túlórára.
- Jelentkezők? - Ki tud maradni?
- Köszönjük! - Köszönjük!
Finom?
Én is kezdtem éhes lenni.
Szabad…?
Hogyne!
Csak rajta!
Valami könyvvizsgálás.
Kérdeztél az irodáról. Valami könyvvizsgálás.
Nem tudom, pontosan mit csinálunk, és hogy működik, de… könyvvizsgálás.
Én is csak ennyit tudok. Vissza kell mennem dolgozni.
Bocs a korábbiért, de tényleg megijesztettél.
Semmi baj.
- Donna! - Igen?
Túladagoltam a banánkenyeret.
- Tessék? - Semmi.
Csak… Túladagoltam a banánkenyeret.
- Carol, van valami a banánkenyérben? - Jaj, dehogy! Csak…
Csak a szokásos. Banán, tojás, liszt.
Ez csak egy mondás.
Rendben.
Még találkozunk.
VÁSÁRLÁSOK
Hogy telik az éjszaka?
Nem vészes. Na és neked?
Elmegy.
Csak az idő olyan…
Mi?
Gyakran kell túlórázni?
Néha.
Nagyjából kéthavonta. Az ok mindig más.
Havi jelentés, negyedéves bevallás, tűz.
- Tűz? - Igen. Volt itt már gyújtogatás is.
Egy nő nem akart hazamenni, és felgyújtotta a liftet.
Ne kényszerítsetek rá, hogy kimenjek!
Nem tudok.
Kérlek! Ne!
Ne! Gyűlölöm! Utálok kint lenni!
Megértem.
Nem tudom, miért,
de tök furcsa, ha egy kollégával összefutsz a kinti világban.
Jonathan, kérlek, állj fel!
Anya haza akar menni!
Háromig fogok számolni. Egy…
Sosem hoztuk szóba, de nem is vártam el, hogy magyarázkodjon.
Öt gyereket neveltem fel egyedül, szóval vágom.
Néha valósággal vágysz az irodába.
- Csináltál cukkinikenyeret is? - Néha.
Én kurva szarul sütök.
A tizediken van egy privát mosdó.
Az üdítőautomaták többsége üres, de a 22-en még van Mr. Pibbs.
Én mindig hozok Schweppes-et.
Nagyon szép a körmöd.
Köszi!
Magam tervezem a mintákat.
Volt már tehénmintás, lepkés, kutyatappancsos, cicamancsos,
kiskacsás, kakasos, pizzás, hamburgeres, tacós,
napraforgós, rózsás, mákos, százszorszépes, pálmafás, dongóméhes,
pöttyös, napkeltés, naplementés,
különböző zászlómintás, amerikai, mexikói, japán…
Mindig ilyeneket mond: „Az egyetlen igazi börtönünk az elménk.”
- Baj van a karjával? - Dehogy. Csak épp ejtőernyőzik.
Ó, értem.
Ja, tényleg irritáló.
Voltam eggyel feljebb, az értékesítésen.
És kettővel lejjebb, a marketingen.
- Igen. - Nincs ott semmi.
- Elkezdtél már az irodával álmodni? - Miért, te is?
Tegnap bérszámfejtettem álmomban.
Én mintha küldtem volna egy faxot.
- A családod tudja, hogy itt vagy? - Nem. Azt hiszik, regényt írok.
- A szüleim azt hiszik, szörfözöm. - Mi?
Tudom. Pedig nem is szeretek fürdőruhát viselni.
Azt mondtad nekik, hogy szörfözöl?
És ők bevették ezt a szart?
- Ez nagyon jó. - Igen.
Esküszöm, ha tudom, hogy parázol a papagájoktól,
sose említettem volna őket.
Csak fáradt vagyok.
Ugyan, sajnálom! Az én hibám.
Csak fáradt vagyok.
- Ez a fickó régen tévés volt. - Tényleg?
Főzőműsort vezetett.
Akkor mit keres itt?
Mindenkinek megvan a maga oka.
Én talán tudom, miért.
Bocsi! Arról beszéltetek, hogy miért vagyunk itt?
Én talán tudom.
Szerintem hivatalosan még nem mutatkoztunk be.
Luis vagyok.
Donna!
Luis!
Donna!
Helló! Carol vagyok.
Örvendek.
Hűha! Odanézz!
Kérsz egy szeletet?
Igen, légyszi!
Picit nagyobbat. Picit…
Hálásan köszönöm!
Köszönöm!
Szóval… azt mondtad…
Igen. Hogy miért van itt a kolléga.
Vagyis igazából, hogy miért vagyunk itt mind.
Mert meghaltunk.
Nagyon finom.
Szaftos, de van textúrája.
Mármint képletesen?
Nem, mind halottak vagyunk.
Meghaltunk, és most mind itt vagyunk.
Egy irodában?
A purgatóriumban.
Az iroda a purgatórium, legalábbis azt hiszem.
- Ez csak az egyik elméletem. - Nem. Nem értek egyet.
Gondoljatok bele!
Miért másért működne még az iroda,
ha nem ez a purgatórium?
Ki tudja? De akkor sem jelenti azt, hogy meghaltunk.
Ha meghaltam volna, csak tudnám, nem?
Nem feltétlenül.
Higgyetek nekem! Alaposan átgondoltam.
Vajon én hogy haltam meg?
Carol! Te komolyan beveszed ezt?
Nem, de akkor is kíváncsi vagyok.
Megfulladtál az óceánban.
Ja. Én is arra tippeltem.
Akarod tudni, hogy haltál meg?
Rohadtul nem! Már tudom, hogy halok meg, fölöslegesen fáradnál.
Szerinted te hogy haltál meg?
Súlyos szívrohamban.
A koszorúerem miatt.
Mi van ebben?
Fahéj?
Miért?
Nem bánja, ha…
A maga hajója.
Nem tud aludni?
Csak…
boldog vagyok.
A szülei láthatóan jól érzik magukat.
- Nem a szüleim. - Ó, valóban?
Hármaspár vagyunk.
Jó nekik.
És önnek.
Mind boldognak tűnnek.
Azok is vagyunk.
- Hol ismerkedtek meg? - Bernard ápolója voltam.
És nem tiltja valami eskü, hogy…? Tudja.
- Elnézését, ha… - Semmi baj!
Tudom, hogy az ilyesmit általában nem nézik jó szemmel.
Három éve öltöztetem Bernardot, mosdatom, beadom az injekcióit,
és minden egyes nap olyan szeretettel nézett rám,
amilyet még sosem éreztem.
- Az ilyen szerelem megváltoztat. - Elhiszem.
Beleszerettem Bernardba.
Pauline pedig… nos,
belőle csak úgy árad a gyengédség meg együttérzést, és ez ámulatba ejt.
Nem érdekel az esküm, sem az, hogy etikus-e,
vagy hogy szakmailag kifogásolható-e.
Egyszerűen arra vágytam, hogy ebben éljem le az egész életemet.
És tudom, becstelenségnek érezném, ha nem mertem volna vállalni.
- Kísértené az elszalasztott lehetőség. - Pontosan.
És a szex?
Mennyei.
Most bemegyek.
- Jó éjt! - Önnek is, kapitány!
- Elnézést! - Figyelem!
Kezdődik az irodai kalisztenika.
Csinálják utánunk!
A nyújtás bizonyítottan serkenti az izmok vérellátását.
És kötelező.
Kezdjük hát!
Ha ez nem is purgatórium, nem is szekta,
akkor csakis performanszművészet lehet.
De itt nincs közönség.
A művészethez nem kell közönség. A lényeg, hogy tiszta legyen.
Ja. Ez nem olyan.
Nézzétek azt a nőt a fénymásolónál!
Mondjátok, hogy nem tiszta!
Szerintem lehet benne valami.
Ez őrültség!
És akkor a főnök a művészeti igazgató,
aki rendez egy darabot, amit senki se fog látni?
Miért ne?
Mert ez őrültség!
Nos, ha nem erről van szó, akkor fogalmam sincs, mi ez.
Ez csak munka!
Miért kéne bonyolultabbnak lennie?
Talán csak magányos.
- Három banán, két csésze liszt… - Halló?
…egy csésze cukor, egy kanál fahéj.
Ki beszél?
Ezeknél az álmoknál tényleg nincs jobb.
- Álmodtál? - Ühüm, igen.
Annyi munkát sikerült elvégeznem!
Gyertek! Mutatni akarok valamit.
Régen itt volt egy nagymenő étel- és italvállalat székháza.
De nem ez a dolog legizgalmasabb része.
Hát nem fantasztikus? Egy szolárium!
A kihasználatlan emeleteket bérbe adták plusz pénzért.
Mi az? Mi a baj?
Semmi.
Csak reméltem, hogy maradt utánuk valami rágcsa.
Gyertek! Jó móka lesz.
Bekenjük magunkat, napozunk,
feltöltődünk D-vitaminnal…
Gyerünk már!
Carol?
Nem is tudom.
Az ilyen helyzetekben mindig feszengek.
Rendben.
Csak akartam mutatni nektek valami izgalmas dolgot, és…
Bocsi, csak hosszú az éjszaka. Úgy érzem, annyira…
Luis, jól vagy?
Nézd, sajnálom!
Egész nap bent voltunk.
Talán egy kis nap vagy tömény UV-fény tényleg jót tenne nekünk.
Igaz, Carol?
Carol is egyetért. Gyerünk!
Tényleg?
Igen. De a ruhámat nem veszem le.
- Nem erre készültem. - Ez teljesen rendben van.
Ígérem, hogy klassz lesz.
Nem fogok hazudni. Ez nem is rossz.
Na és mi a helyzet veled? Carol?
Olyan, mint egy koporsó.
De a kék fénytől mégis megnyugtató.
Te mit kérnél?
Nem is kérdés, szezámos csirkét.
Az abszolút világszám volt.
Melyik világon? Ezen?
Abszolút.
Sokfelé jártam. Semmi meg sem közelíti a Panda Express szezámos csirkéjét.
- Ezt nehéz elhinni. - Én ettem már. Nagyon autentikus.
Én is, de azért nem dobálóznék szuperlatívuszokkal.
Még a városban sem a legjobb.
Én nem kritizáltalak a Sbarro'sért.
Nem a pizzájuk miatt említettem őket.
Hanem mert régen oda vittem a gyerekeket a meccsek után.
Az hiányzik.
Na és te, Carol? Neked hiányzik valami?
Hát… talán leginkább az újrahasznosítás.
És az érzés, amit spórolás közben érzel.
Meg az Applebee's.
Bárcsak jobban megbecsültem volna.
Nem látjuk a dolgok valódi értékét, míg azok el nem tűnnek.
Hasonlít a Chili'sre?
Egyáltalán nem hasonlít.
Más. Higgy nekem!
Szóval te tényleg utazgattál?
Én? Igen. Mindenhol voltam.
Angliában, Németországban, Kínában, Albániában, Madagaszkáron.
- Rengeteg helyen jártam. - Fárasztó lehetett.
Ja, de akkor még fiatal voltam.
Tizenhét évesen kezdtem.
Basszus, 17 évesen?
Én már terhes voltam Marlonnal 17 évesen.
Akkor bújtam elő a szüleimnek, aztán leléptem.
Óriási teher hullott le rólam, és azt mondtam: „Kapjátok be!”
Otthagytam a gimit, és egy hátizsákkal beutaztam Dél-Amerikát.
Na és jó volt?
Életem legjobb élménye volt.
Bato!
Az meg mi?
Csak egy srác az útról.
Bato!
Engem kikészít a repülés.
Főleg a felszállás és a leszállás…
és talán az is, amikor a levegőben vagyunk.
Én nem nagyon tudtam utazgatni a gyerekek és a munka mellett.
Mindig volt valami.
De ők már ezt csinálják, utazgatnak. Janet Ibizán van.
Imádom Ibizát!
A klubok, a drogok… kurva jó hely!
Persze. Remek!
De őszintén mondom, nem sokat vesztettél.
Igaz, hogy a legtöbb utam fantasztikus volt,
de közben folyton be voltam állva.
Találsz barátokat, de azok folyton jönnek-mennek, és…
végül fokozatosan kiégsz.
Lehetsz a paradicsomban, de valahogy mégsem vagy jelen.
Értem, mire gondolsz.
Egész életemben azt hittem, hogy egy célért dolgozom.
Az elején elcsesztem, de utána mindent jól csináltam.
Mindent.
Donna!
Donna, ki kéne jönnöd!
Nem jó túl sokáig feküdni benne.
Hahó?
Röhejesen néztek ki.
Azt hittem, minden más lesz, ha felépítem a magam üzletét.
A kis cégemtől úgy éreztem, kurva különleges vagyok.
Ekkora marhaságot! És mi végre?
Hogy egy kurva kődarab az égből elpusztítson mindent?
Tök hülyének érzem magam.
Tudjátok, én miért vagyok itt?
Mert gőzöm sincs, mit akarok.
- Mindenki tele van tervekkel, én meg… - Nincs azzal semmi baj.
Én is csak a munkában találtam értelmet.
Egyszerűen nekem volt kitalálva. Imádtam.
Nekem ez a legelső állásom.
Sosem dolgoztál ezelőtt?
Soha. De imádom a sok kis kütyüt, amit használtok.
Ismeritek, milyen érzés rányomni a tűzőgépre?
Azt egyszerűen imádom.
Az én kedvenceim az öntapadós cetlik.
Ó, az egérkattintás hangja!
Ideje lenne visszamenni.
Vajon honnan jött?
Nem számít.
Nekem van rá pár elméletem.
- Hahó! Figyelem, emberek! - Bocsi!
Mindenki hazamehet!
Viszlát hétfőn!
Szia!
Egy épületben lakunk.
Én hozom be az irodába.
Azt mondtad, volt egy céged?
Egy körömszalon.
- Igen? - Aha.
Mindenféle dizájnhoz értek.
Francia manikűr, virágos, törzsi-, afrikai- és aztékmintás,
ékszerrel kirakott, flitteres, batikolt, natúr, ezüstözött,
kockás, geometrikus, fémes, monokróm, kobrás, cikk-cakkos…
Hűha!
Azt mondtad, „azték”?
A feliratot fordította: Györfi Rita