‎LAPTE
‎CAROL ȘI VIAȚA APOCALIPTICĂ
‎Fată, tu vrei să mă omori?
‎E senzațional!
‎Nu-i așa? Victimă a checului cu banane.
‎Fă un tricou cu inscripția asta! ‎Trebuie să faci un tricou!
‎Serios? Chiar crezi?
‎Te rog! Nu l-aș da jos niciodată.
‎Ar fi tricoul meu preferat din lume. ‎„Victimă a checului cu banane.”
‎Ești amuzantă foc!
‎Ai devenit cea mai bună prietenă a mea. ‎O să ne vedem des, Carol Kohl.
‎Nu te voi judeca sau jigni intenționat ‎și te voi alina când plângi.
‎Taie-mi o bucată mai mare, fiindcă sunt…
‎VICTIMĂ A CHECULUI CU BANANE
‎N-am mai avut răbdare.
‎Mărimea L, nu?
‎Doamne! Da, cum ai știut?
‎Te rog, fată! Mi te cunosc.
‎Carol!
‎Urmează-mă!
‎Trebuie să termini cu holbatul.
‎- Scuze! ‎- E al naibii de ciudat.
‎Bine. Doar…
‎Voiam doar să-ți mulțumesc.
‎Pentru toner.
‎E chec cu banane.
‎Rahat!
‎- Bine… ‎- Ce?
‎Nimic. Am crezut că ești vreo psihopată.
‎Ascultă, e amabil, dar până să mai scoți ‎vreun desert, trebuie să plec.
‎Bine.
‎- Trebuie să mă întorc la lucru. ‎- Bine.
‎Donna?
‎Știu că probabil ai multe întrebări, ‎cum aveam și eu.
‎- O să afli că nu contează. ‎- Dar cum merge?
‎Carol, e un job. ‎Ce contează cum merge? Merge și gata.
‎- Nu te mai holba la mine! ‎- Bine.
‎- Vorbesc serios. Nu te mai holba! ‎- Scuze!
‎Dacă te mai prind, ‎arunc un capsator după tine.
‎Am înțeles.
‎Bernard!
‎Shoturi!
‎Parcă te ții de o vânătă.
‎E foarte drăguț. ‎Elenei o să-i placă mult asta.
‎Doamne sfinte!
‎Bun-venit pe ‎Grand Coda!
‎Sunt Jason McNellis și vă voi fi căpitan ‎în această călătorie în jurul lumii.
‎- Dle căpitan! Ce onoare! ‎- Mulțumesc.
‎Simt că suntem pe mâini bune.
‎Pe cele mai bune, domnule. ‎Străbat mările de 30 de ani.
‎Am fost căpitan pe ‎Vision, Fantasy, ‎Esposito ‎și acum ‎Grand Coda.
‎În fine, bun-venit la bord și poftă bună!
‎Mulțumim!
‎Bun-venit la bordul ‎Grand Coda!
‎Bun-venit la bord!
‎…de aproape 30 de ani.
‎…Fantasy, Esposito…
‎Da, de 30 de ani. Câte ceva despre mine?
‎…Vision, Fantasy…
‎…familie de pescari… de 30 de ani…
‎Poftă bună!
‎EGIPT
‎ARIZONA, MAROC
‎Treizeci de ani, futu-i…
‎- Mă scuzați! ‎- Atenție!
‎Avem nevoie de voluntari ‎care să lucreze toată noaptea.
‎- Mâna sus! ‎- Cine poate rămâne?
‎Mulțumim!
‎E bun?
‎M-a luat și pe mine foamea. ‎Te superi dacă…?
‎Nu, bineînțeles.
‎Un fel de audit.
‎Mă întrebai de firmă. ‎Face un fel de audit.
‎Nu știu exact ce facem ‎sau cum funcționează,
‎dar e un fel de audit.
‎Cam atât știu. ‎În fine, ar trebui să mă întorc la lucru.
‎Scuze că am fost nepoliticoasă, ‎dar m-ai speriat.
‎Nu-i nimic.
‎- Auzi, Donna? ‎- Da?
‎Victimă a checului cu banane.
‎- Poftim? ‎- Nimic…
‎E o… „Victimă a checului cu banane.”
‎- Carol, ai pus ceva în checul ăla? ‎- Nu. E…
‎Doar banane, ouă și făină obișnuite.
‎E o vorbă…
‎Bine… Ne mai vedem pe aici.
‎ACHIZIȚII
‎Cum îți e noaptea?
‎Nu-i rea. A ta?
‎Merge.
‎Timpul parcă…
‎Ce?
‎Se întâmplă des să stăm peste program?
‎Uneori.
‎Cam o dată la două luni. ‎Motivul e întotdeauna altul.
‎Rapoarte lunare de dat, ‎chestii trimestriale, incendii.
‎- Incendiu? ‎- Da. Oamenii incendiază diverse.
‎O femeie a vrut să dea foc liftului ‎ca să nu plece acasă.
‎Nu mă puneți să ies iar afară! Nu pot.
‎Vă rog! Nu!
‎Nu. Detest, detest să fiu afară!
‎Înțeleg senzația.
‎Nu știu de ce,
‎dar e al naibii de ciudat ‎să întâlnești afară un coleg de serviciu.
‎Jonathan, te rog să te ridici!
‎Mami vrea să meargă acasă.
‎O să număr până la trei. Unu…
‎N-am pomenit niciodată de asta, ‎dar nu era nevoie să zică nimic.
‎După ce am crescut cinci ‎aproape singură, înțeleg.
‎Uneori ai nevoie de birou.
‎- Chec cu dovlecei faci? ‎- Uneori.
‎Mie nu-mi iese nimic.
‎La etajul zece e o baie privată.
‎Majoritatea automatelor sunt goale, ‎dar la 22 încă găsești Mr Pibb.
‎Eu îmi aduc Schweppes de acasă.
‎Ai niște unghii foarte frumoase.
‎Mersi!
‎Îmi fac singură modelele.
‎Piele de vacă, fluturi, ‎labe de câine, labe de pisică,
‎rățuște, cocoși, pizza, hamburgeri, tacos,
‎floarea-soarelui, trandafiri, maci, ‎margarete, palmieri, bondari,
‎buline, răsărituri, apusuri.
‎Diferite steaguri: ‎american, mexican, japonez…
‎Spune mereu: „Mintea noastră e ‎singura închisoare reală.”
‎- Are o problemă cu brațele? ‎- Nu, face parașutism.
‎Înțeleg.
‎Da, e enervant.
‎Am urcat un etaj, la Vânzări.
‎Și am coborât două etaje, la Marketing.
‎- Așa… ‎- Nu era nimic.
‎- Ai început deja să visezi biroul? ‎- Și tu?
‎Aseară lucram la Salarii.
‎Eu cred că am trimis un fax.
‎- Familia ta știe că vii aici? ‎- Nu, ei cred că scriu un roman.
‎- Ai mei cred că fac surfing. ‎- Poftim?
‎Știu.
‎Nici nu-mi place să port costum de baie.
‎Le-ai zis părinților că faci surfing?
‎Și au crezut prostia asta?
‎E plăcut.
‎Da.
‎Carol, dacă știam ‎că ai o problemă cu papagalii,
‎n-aș fi pomenit de ei.
‎Sunt doar obosită.
‎Nu, îmi pare rău. E vina mea.
‎Sunt doar obosită.
‎- Tipul ăsta lucra la Food Network. ‎- Serios?
‎Prezenta un concurs de gătit.
‎Mă întreb de ce e aici.
‎Fiecare avem motivele noastre.
‎Cred că știu eu de ce.
‎Scuze! Vorbeați de motivele ‎pentru care suntem aici?
‎Cred că știu de ce.
‎Bună! Nu cred că ne-am cunoscut oficial.
‎Eu sunt Luis.
‎Donna.
‎Luis.
‎Donna.
‎Bună, eu sunt Carol.
‎Îmi pare bine.
‎Ia te uită!
‎Vrei o felie?
‎Da, te rog!
‎Un pic mai mare. Un pic…
‎Să fii sănătoasă!
‎Mulțumesc!
‎Spuneai…
‎Așa e! De ce e aici.
‎De fapt, de ce suntem toți aici.
‎Fiindcă am murit.
‎Delicios!
‎Umed, ușor sfărâmicios.
‎Metaforic, adică?
‎Nu, adică suntem morți toți.
‎Am murit și acum suntem aici.
‎Într-un birou?
‎Purgatoriu.
‎Biroul e Purgatoriul. Cel puțin, așa cred.
‎- E doar una dintre teoriile mele. ‎- Da, nu cred.
‎Gândiți-vă!
‎De ce ar mai funcționa firma,
‎dacă n-ar fi Purgatoriul?
‎Cine dracu' știe? ‎Asta nu înseamnă că suntem morți.
‎N-aș ști dacă am murit sau nu?
‎Nu neapărat.
‎Credeți-mă, m-am gândit mult.
‎Mă întreb cum am murit.
‎Carol! Chiar crezi chestia asta?
‎Nu, dar tot mă întreb.
‎Te-ai înecat în ocean.
‎Da, așa mă gândeam.
‎Vrei să știi cum cred că ai murit tu?
‎Nici vorbă! Știu deja cum o să mor ‎și nu vreau să trăncănești despre asta.
‎Tu cum crezi că ai murit?
‎Un atac de cord teribil.
‎Un infarct miocardic.
‎Ce ai pus în el?
‎Scorțișoară?
‎Pot să…?
‎E vasul dv.
‎Nu puteți dormi?
‎Sunt doar fericit.
‎Părinții dv. par să se simtă bine.
‎- Nu sunt părinții mei. ‎- Nu?
‎Avem o relație în trei.
‎Bravo lor!
‎Și dv.
‎Păreți fericiți toți.
‎Cât se poate de fericiți.
‎- Unde v-ați întâlnit? ‎- Eram infirmierul lui Bernard.
‎Nu se face un jurământ să…?
‎- Mă scuzați dacă… ‎- Nu-i nimic.
‎Știu că asemenea lucruri ‎nu sunt văzute cu ochi buni.
‎De trei ani îl îmbrac pe Bernard, ‎îl spăl, îl hrănesc, îi fac injecțiile.
‎Și în fiecare zi, fără excepție,
‎mă privește cu o dragoste ‎cum n-am mai simțit niciodată.
‎- E o dragoste care te schimbă. ‎- Sunt sigur.
‎El m-a cucerit primul.
‎Iar Pauline, ei bine,
‎radiază o afecțiune și compasiune ‎pe care le admir.
‎Nu-mi pasă de jurământ, de etică
‎sau de responsabilitatea ‎față de profesia mea.
‎Voiam doar să-mi petrec toată viața așa
‎și știam că orice altceva ‎mi s-ar fi părut nesincer.
‎Nimic nu bântuie ca alegerile nefăcute.
‎Exact.
‎Și sexul?
‎Sublim!
‎- Mă întorc înăuntru. ‎- Noapte bună!
‎Și dv., căpitane.
‎- Mă scuzați! ‎- Atenție!
‎E timpul pentru gimnastică de birou.
‎Țineți-vă după noi, căci studiile arată ‎că întinderile asigură irigarea mușchilor.
‎E obligatoriu.
‎Să începem!
‎Dacă ăsta nu e Purgatoriul sau o sectă,
‎nu știu cum ați putea nega ‎că e artă interpretativă.
‎Dar nu există public.
‎Arta nu are nevoie de public.
‎Are nevoie doar de puritate.
‎Da. Nu e asta.
‎Uitați-vă la femeia de la copiator!
‎Spuneți-mi că asta nu-i puritate!
‎Pot să înțeleg, oarecum.
‎E absurd!
‎Deci șeful e un regizor ‎care împarte replici
‎într-un spectacol nevăzut de nimeni?
‎De ce nu?
‎Fiindcă e o țicneală!
‎Bine, dacă nu e asta, ‎atunci habar n-am ce e.
‎E doar muncă.
‎De ce trebuie ‎să fie mai complicat de-atât?
‎Poate doar se simte singur.
‎Trei banane, două căni de făină obișnuită…
‎- Alo? ‎- …o cană de zahăr, scorțișoară.
‎Cine e?
‎Sunt cele mai frumoase vise.
‎Vis de serviciu?
‎Da.
‎Am făcut o mulțime de treabă.
‎Veniți! Vreau să vă arăt ceva.
‎Aici era sediul central ‎al unei mari companii alimentare.
‎Dar partea interesantă e alta.
‎Nu e grozav? E un salon de bronzat.
‎Probabil au închiriat un etaj liber, ‎să mai scoată bani.
‎De ce? Ce e?
‎Nimic.
‎Mă așteptam mai degrabă la o covrigărie.
‎Haideți! O să fie distractiv.
‎Ne dăm cu loțiune, stăm la soare,
‎facem vitamina D.
‎Haideți, fetelor!
‎Carol?
‎Nu știu ce să zic…
‎Mă stânjenesc lucrurile astea.
‎Bine.
‎Voiam doar să vă arăt ceva amuzant și…
‎Scuze, a fost o noapte lungă. ‎Mă simt așa de…
‎Luis, ești bine?
‎Uite, îmi pare rău. ‎Am stat toată ziua în interior.
‎Poate niște soare sau ultraviolete pure ‎chiar ne-ar prinde bine.
‎Nu, Carol?
‎Și Carol e de acord. Haide!
‎Serios?
‎Da. Dar nu-mi scot hainele.
‎- Nu m-am pregătit pentru așa ceva. ‎- Nicio problemă.
‎Promit că o să fie grozav.
‎N-o să mint. Nu e rău.
‎Cum te simți acolo, Carol?
‎Parcă e un sicriu.
‎Dar lumina albastră îl face liniștitor.
‎Tu ce ai comanda?
‎Fără îndoială, pui cu susan.
‎Era cel mai bun din lume.
‎Chiar din lume? Din lumea asta?
‎Absolut.
‎Am fost peste tot. Nimic nu se compară ‎cu puiul cu susan de la Panda Express.
‎- Mi-e greu să cred. ‎- Am mâncat și eu. E foarte autentic.
‎Și eu am mâncat, dar nu l-aș descrie așa. ‎Nu e nici cel mai bun din oraș.
‎- Eu n-am obiectat când ai zis de Sbarro. ‎- Nu l-am ales pentru pizza.
‎Am zis că acolo ‎îmi duceam copiii după meciuri.
‎De asta mi-e dor.
‎Dar tu, Carol? Îți e dor de ceva?
‎Păi… de reciclat, mai ales.
‎Și de senzația pe care o ai ‎când strângi bani.
‎Și de Applebee's.
‎Aș vrea să-l fi apreciat mai mult.
‎Nu-ți dai seama de valoarea lucrurilor ‎până nu le pierzi.
‎E un fel de Chili's?
‎Nu seamănă deloc cu Chili's.
‎E altfel, crede-mă.
‎Deci chiar ai călătorit?
‎Eu? Da. Am fost peste tot.
‎În Marea Britanie, Germania, ‎China, Albania, Madagascar.
‎- Zi orice țară, sigur am fost acolo. ‎- Pare epuizant.
‎Da, eram mai tânăr pe atunci.
‎Am început la 17 ani.
‎Rahat! La 17 ani?
‎Eu eram gravidă cu Marlon la 17 ani.
‎Le-am zis alor mei că sunt gay ‎și n-am mai ezitat.
‎Parcă mi se luase o piatră de pe umeri ‎și mi-am zis: „Îmi bag picioarele!”
‎M-am lăsat de școală și am parcurs ‎America de Sud cu sacul în spate.
‎A fost frumos?
‎Cea mai tare experiență din viața mea.
‎- Bato… ‎- Ce înseamnă asta?
‎Un tip întâlnit acolo.
‎Bato…
‎Pe mine mă stresează să zbor.
‎Aterizările, decolările ‎și partea când ești în aer, cred.
‎Călătoriile nu erau de mine, ‎cu copiii și serviciul.
‎Mereu era câte ceva.
‎Asta fac toți acum, călătoresc. ‎Janet e în Ibiza.
‎Ador Ibiza!
‎Cluburile și drogurile sunt senzaționale!
‎Bineînțeles! Grozav!
‎Dar, sincer, nu cred ‎că ai pierdut mare lucru.
‎Sigur, mai toate călătoriile mele ‎au fost fantastice,
‎dar toate s-au estompat.
‎Prietenii pe care ți-i faci vin și se duc.
‎Și începe să nu-ți mai placă.
‎Poți să fii în paradis, ‎dar să te simți totuși departe.
‎Știu ce zici.
‎Toată viața am crezut ‎că muncesc spre un țel.
‎Am greșit la început, ‎dar am făcut totul ca la carte.
‎Totul.
‎Donna?
‎Donna, ar trebui să ieși.
‎Nu e bine să stai prea mult acolo.
‎Mă auzi?
‎Arătați caraghios.
‎Am crezut că o să conteze ‎dacă clădesc ceva.
‎Mă simțeam deosebită ‎fiindcă aveam o afacere.
‎Cât de prost să fii? Și pentru ce?
‎Ca să vină un căcat din cer ‎și să radă tot?
‎Mă simt proastă ca noaptea.
‎Știi de ce sunt eu aici?
‎Nu prea știu ce vreau.
‎- Toți au o mulțime de planuri, iar eu… ‎- Nu-i nimic în neregulă cu asta.
‎Doar munca a avut noimă pentru mine.
‎Mi se potrivește. E ce-mi place la mine.
‎- Ăsta e primul job din viața mea. ‎- N-ai mai muncit înainte?
‎Niciodată. Dar îmi plac ‎micile instrumente pe care le folosiți.
‎Știi senzația aia, ‎când apeși pe un capsator?
‎Îmi place tare mult.
‎Bilețelele autocolante îmi plac mie.
‎Zgomotul mouse-ului.
‎Ar trebui să mergem.
‎Mă întreb de unde a apărut.
‎Nu contează.
‎Am câteva teorii, să știți.
‎Mă scuzați!
‎Ochii la mine, gașcă!
‎Toată lumea poate pleca.
‎- Ne vedem luni! ‎- Pa!
‎Locuim în aceeași clădire.
‎Îl aduc la serviciu.
‎Ziceai că ai avut o afacere?
‎- Un salon de manichiură. ‎- Serios?
‎Da.
‎Fac tot felul de modele.
‎Franțuzească, cu floricele, ‎tribală, africană, aztecă,
‎cu pietre prețioase, cu paiete, ‎în degrade, nud, cu vârfuri argintii,
‎cu pătrățele, geometrică, metalică, ‎monocromă, cobra, zigzag…
‎Ai zis „aztecă”?
‎Subtitrarea: Georgeta Huzum