МОЛОКО
КЕРОЛ
Подруго, ти мене вбити хочеш?
Він неймовірний.
Правда ж? Смерть від бананового хліба.
Зроби такий принт. Ти повинна зробити такий принт.
Справді? Думаєш?
Так. Я б не знімала футболку з ним.
Це була б моя улюблена футболка. «Смерть від бананового хліба».
Яка ти кумедна.
Ти моя нова найкраща подруга.
Відтепер ми часто бачитимемось, Керол.
Я не засуджуватиму тебе й не ображу.
Я втішатиму тебе, коли буде сумно. А тепер відріж мені більший шматок…
СМЕРТЬ ВІД БАНАНОВОГО ХЛІБА
Я не стрималася.
Великий розмір?
Боже мій. Так. Звідки ти дізналася?
Годі тобі, я знаю свою Керол.
Керол?
За мною.
Годі витріщатися.
-Вибач. -Це конкретно лякає.
Гаразд. Просто…
Я хотіла подякувати тобі.
За тонер.
Це банановий хліб.
Дідько.
-Добре. -Що?
Нічого. Думала, що ти якась навіжена.
Слухай, це дуже мило, але поки ти ще чого не дістала, я піду.
Добре.
-Мені треба працювати. -Добре.
Донно?
Знаю, у тебе багато запитань. Я теж була такою.
-Ти зрозумієш, що все це неважливо. -Як це працює?
Керол, це робота. Усім байдуже як. Усе просто працює.
-І не витріщайся на мене. -Добре.
-Я серйозно. Годі. -Вибач.
Якщо витріщатимешся, кину в тебе степлером.
Зрозуміла.
ВЕЛИКА КОДА
Бернарде!
Шоти!
Я наче тримаю баклажан.
Як мило. Елені сподобається.
Боже мій.
Вітаю на борту «Великої Коди».
Мене звати капітан Джейсон Макнелліс.
Я керуватиму судном під час навколосвітньої подорожі.
Капітане! Це така честь.
-Дякую. -Здається, ми в надійних руках.
Пане, ви в найкращих руках. Я вже 30 років за штурвалом.
Я був капітаном на кораблях «Бачення», «Фантазія», «Еспозіто» та «Великій Коді».
Тож вітаю на борту. Смачного.
Дякую.
Вітаю на борту «Великої Коди».
Вітаю на борту.
…уже 30 років.
…«Фантазія», «Еспозіто»…
Так, уже 30 років. Трішки розкажу про себе.
…«Бачення», «Фантазія»…
…сім'я рибалок…
…уже 30 років…
Смачного.
ЄГИПЕТ
АРИЗОНА — МАРОККО
Тридцять довбаних років.
-Перепрошую. -Увага.
Нам потрібні добровольці, які працюватимуть вночі.
-Підійміть руки. -Хто може?
-Дякую. -Дякую.
Як ти?
Я теж зголодніла. Можна мені…
Так.
Звісно.
Це якась перевірка.
Питання про офіс. Це якась перевірка.
Не знаю, що ми робимо, як це працює,
але це перевірка.
Знаю лише це. Потрібно повертатися до роботи.
Вибач за грубість. Ти мене справді налякала.
Усе гаразд.
-Слухай, Донно. -Що?
Смерть від бананового хліба.
-Що? -Нічого.
Це смерть від бананового хліба.
-Керол, у цьому хлібі щось є? -Ні. Там…
Там лише звичайні банани, яйця й борошно.
Це приказка?
Добре.
Ще побачимося.
ЗАКУПІВЛІ
Як проходить ніч?
Непогано. А твоя?
Добре.
Час просто…
Що?
Часто змушують лишатися після роботи?
Іноді.
Що два місяці. Причини завжди різні.
То пишемо звіти за місяць, то за квартал, то пожежі стаються.
-Пожежі? -Так. Люди іноді щось підпалюють.
Одна панянка не хотіла йти додому, тож хотіла підпалити ліфт.
Не змушуйте мене повертатися.
Я не можу.
Будь ласка! Ні!
Ні. Там погано. Я не хочу туди.
Розумію її.
Не знаю, чому,
але дуже дивно натикатися на колег назовні.
Джонатане, прошу тебе, встань.
Мама хоче додому.
Рахую до трьох. Раз…
Ми про це не згадували. Але вона й не повинна була нічого казати.
Я сама виростила п'ятьох, тож я розуміла.
Інколи в офісі відпочиваєш.
-Готуєш хліб із цукіні? -Іноді.
А от з мене погана пекарка.
На десятому поверсі окремий туалет.
Більшість торговельних автоматів пусті, але у 22-му ще є «М-р. Піббс».
Я приношу свій «Швеппс».
У тебе гарний манікюр.
Дякую.
Сама придумую дизайн.
Принт із коровами, метелики, лапки собак та котів,
каченята, півні, піца, бургери, тако,
соняшники, троянди, мак, ромашки, пальми, джмелі,
горошок, світанки, сутінки,
різні прапори: американський, мексиканський, японський…
Вона завжди така: «Справжня тюрма лише в наших головах».
-У неї щось із руками? -Ні. Вона стрибає з парашутом.
Добре.
Так, це дратує.
Я піднялася нагору до відділу продажів.
А тоді спустилася вниз до відділу маркетингу.
-Так. -Там нічого не було.
-Тобі вже почало снитися це місце? -То тобі теж?
Учора я обраховувала зарплату.
А я, здається, надсилала факс.
М-Р. ПІББ
-Твої рідні знають, що ти тут? -Ні, вони думають, що я пишу роман.
-Мої думають, що я серфінгістка. -Що?
Ага.
Я навіть не люблю купальники.
Ти сказала їм, що серфінгістка?
І вони повірили?
Клас.
Так.
Керол, якби я знала про історію з папугами,
я б не згадувала їх.
Я просто втомилася.
Ні, пробач мені. Це я винна.
Я просто втомилася.
-Той чоловік був на «Фуд Нетворк». -Справді?
Вів передачу про кухарів.
Цікаво, чому він тут.
У всіх є свої причини.
Здається, я знаю чому.
Вибачте. Ви обговорювали, чому ми всі тут?
Я знаю чому.
Не впевнений, що ми знайомилися.
Я Луїс.
Донна.
Луїс.
Донна.
Привіт. Я Керол.
Дуже приємно.
Овва. Оце так.
Хочеш шматочок?
Так, будь ласка.
Трішки більший. Трішки…
Свята людина.
Дякую.
Отже, ти…
Так. Чому він тут.
Власне, чому ми всі тут.
Бо ми померли.
Смакота.
М'який зі скоринкою.
Метафорично?
Ні, ми справді померли.
Ми всі померли й тепер тут.
В офісі?
Це чистилище.
Офіс — це чистилище. Ну, я так думаю.
-Лише одна з теорій. -Так, ні. Не думаю.
Подумайте.
Якщо офіс не чистилище,
то чому він досі працює?
А хто знає? Але це не означає, що ми мертві.
Хіба я б не знала, що померла?
Не обов'язково.
Повір мені. Я довго про це думав.
Цікаво, як я померла.
Керол! Ти серйозно віриш у це?
Ні, але все одно цікаво.
Ти потонула в океані.
Так. Я так і думала.
Хочеш дізнатися, як, на мою думку, померла ти?
Ні. Я й так знаю, як помру. Не потрібно мені про це розповідати.
А як ти помер?
Обширний інфаркт.
Коронарна хвороба.
Що це там?
Кориця?
Ви не проти?
Це ваш корабель.
Не спиться?
Я просто
щасливий.
Схоже, вашим батькам тут подобається.
-Це не мої батьки. -Ні?
У нас любов утрьох.
Класно їм.
І вам.
Ви всі, наче, щасливі.
Ще б пак.
-Де ви зустрілися? -Я був медбратом Бернарда.
Ого. Хіба ви не даєте присягу… Ну…
-Вибачте, якщо я… -Усе добре.
Знаю, зазвичай таке не схвалюється.
Три роки я вдягав Бернарда, мив його, годував, робив уколи,
і кожного дня
він дивився на мене так любляче, як ніхто ще не дивився.
-Любов змінює людей. -Певно.
Я перший закохався.
А Полін, ну,
вона випромінює любов та співчуття, які я так обожнюю.
Мені чхати на присягу, на етику
й на професійні обов'язки.
Я просто хотів провести життя в оточенні цієї любові.
Якби не присвятив себе цьому, це було б нечесно.
Незроблені речі постійно переслідують.
Саме так.
А секс?
Неперевершений.
-Я піду. -Добраніч.
І вам, капітане.
-Перепрошую. -Увага.
Час офісної калістеніки.
Повторюйте за нами.
Дослідження показують, що розтяжка покращує кровообіг.
Це обов'язково.
Почнімо.
Якщо це не чистилище та не культ,
тоді це точно має бути якась вистава.
Але ж немає публіки.
Мистецтву не потрібна публіка.
Воно має бути чистим.
Так, не схоже на нього.
Погляньте на жінку біля ксероксу.
Скажіть, що це не чисте мистецтво.
Я наче трохи розумію.
Це божевілля.
То наш бос — якийсь артдиректор,
що роздає нам репліки для шоу, яке ніхто не побачить?
Чому ні?
Бо це божевілля.
Ну, якщо й це не підходить, то я не знаю, що це.
Це просто робота.
Чому все має бути складнішим?
Можливо, йому просто самотньо.
Три банани, дві чашки борошна…
-Алло? -…одна чашка цукру, ложка кориці.
Хто це?
Це справді найкращі сни.
Робота сниться?
Так.
Я стільки всього зробила.
Ходімо. Я хочу вам дещо показати.
Тут був офіс великої компанії з індустрії їжі та напоїв.
Але це не найцікавіше.
Хіба не чудово? Це солярій.
Певно, власники будівлі здавали цей поверх для заробітку.
Що таке?
Нічого.
Я очікувала побачити хоча б «Вецельс Претцель».
Годі вам. Буде весело.
Нанесемо лосьйон, позасмагаємо, отримаємо вітамін D.
Ходімо, народ.
Керол?
Не знаю.
Мені неприємні такі речі.
Добре.
Я просто хотів показати вам щось веселе.
Вибачте, це була важка ніч. Я почуваюся…
Луїсе, усе добре?
Слухай, мені шкода.
Ми весь день були в офісі.
Може, трохи сонця
чи ультрафіолетових променів, допоможе нам.
Так, Керол?
Керол теж погоджується. Ну ж бо.
Справді?
Так. Але я не роздягатимусь.
-Я цього не планувала. -Нічого страшного.
Обіцяю, це буде неймовірно.
Не брехатиму, це непогано.
Як ти там, Керол?
Ніби в труні лежу.
Але блакитне світло заспокоює.
Чого б ти хотів?
Без сумнівів, курку з кунжутом.
Це найкраща страва у світі.
У нашому світі?
Звісно.
Я бував усюди. Немає нічого кращого за курку з кунжутом з «Панда Експрес».
-Мені важко в це повірити. -Я їла її. Унікальний смак.
Я теж брала, але не сказала б, що смак унікальний.
-Вона навіть у місті не найкраща. -Я мовчав, коли ти згадала «Сбарро».
Я не їхню піцу мала на увазі.
Я просто сказала, що водила туди дітей після ігор.
Я сумую за цим.
А ти, Керол? Сумуєш за чимось?
Ну, здебільшого за переробленням сміття.
Та за відчуттям, коли відкладаєш гроші.
А ще за «Еплбіс».
Шкода, що не цінувала це все.
Ніколи не усвідомлюєш цінність речей, поки не втратиш їх.
Він схожий на «Чіліз»?
Зовсім не як «Чіліз».
Він інший. Повір мені.
То ти справді подорожував?
Я? Так. Я всюди бував.
Велика Британія, Німеччина, Китай, Албанія, Мадагаскар.
-Назвіть місце — я був там. -Звучить виснажливо.
Ну, тоді я був молодим.
Почав подорожувати в 17.
Чорт, у 17?
У 17 я була вагітною Марлон.
Тоді я зробив камінг-аут батькам і поїхав у подорож.
У мене ніби тягар із плечей спав, і я подумав: «До біса все!»
Я кинув школу і поїхав у подорож Південною Америкою.
Сподобалося?
Найкращий час у моєму житті.
Бато.
Це що?
Знайомий хлопчина.
Бато.
Перельоти мене виснажують.
Злети, посадки
та, певно, сам політ.
У мене були діти й робота. Подорожі — не моє.
Завжди щось заважало.
Діти зараз цим займаються. Подорожують. Джанет на Ібісі.
Обожнюю Ібісу.
Сцена клубу й наркотики були неймовірними.
Звісно. Чудово.
Якщо чесно, ти нічого не втратила.
Більшість моїх поїздок були чудовими,
але водночас спантеличували.
Усі нові друзі приходять та йдуть,
і це виснажує.
Ти можеш бути в раю, але досі почуватися далеким від нього.
Я тебе розумію.
Я все життя думала, що працюю заради чогось.
Я облажалася спочатку, але зробила все правильно.
Усе.
Донно?
Донно, виходь.
Там не можна довго лежати.
Агов?
У вас безглуздий вигляд.
Я думала, що професійний успіх щось змінить.
Я почувалася особливою, адже мала свій бізнес.
Дурня яка. І заради чого?
Щоб якась дурна штука з'явилася в небі й знищила все?
Я така дурепа.
Знаєш, чому я тут?
Я не знаю, чого хочу.
-У всіх є якісь плани… -І в цьому немає нічого поганого.
Робота була єдиною важливою річчю.
Усе було зрозуміло. Я люблю таку версію себе.
Ця робота — перша для мене.
Ти не працював до цього?
Ніколи. Але мені подобаються всі ці штучки, які ви використовуєте.
Знаєте це відчуття, коли стискаєш степлер?
Я обожнюю його.
Я люблю степлери із «Пост-іт».
Клацання мишки.
Варто повертатися.
Цікаво, звідки вона взялася.
Байдуже.
У мене є кілька теорій.
-Агов. -Перепрошую!
Дивіться сюди.
Усі можуть іти.
До понеділка.
Бувай.
Ми живемо в одному будинку.
Я підвожу його на роботу.
Кажеш, мала бізнес?
Манікюрний салон.
Справді?
Так.
Я створюю різні дизайни.
Французький, квітковий візерунок, орнамент, африканський, ацтецький,
з дорогоцінним камінням, блискітками, різнокольоровий, нюд, зі срібним кінчиком,
картатий, геометричний, металічний, монохромний, хвилястий, зигзагом…
Ого.
Ти сказала ацтецький?
Переклад субтитрів: Володимир Савельєв