KASSETT 2 - SIDE A
"Behersk fransk." Kassett to, side A.
Kapittel fire. Fransk konversasjon.
SEKS MÅNEDER, 11 DAGER IGJEN
Unnskyld meg. Hvor er nærmeste toalett?
Hils faren din.
Hei. Er disse østersene ferske?
Kan vi to kaffe, takk?
TA TIL VENSTRE GÅ N 500 M - VENT I RYDNINGEN
Unnskyld meg. Skjeen min er skitten.
Hva er byttevilkårene for denne kjolen?
Carol!
Elena!
Hva?
"Hvor er undergrunnsstasjonen?"
Ja!
Ok, flott!
Holder du fast?
HUN HAR KOMMET! GOD JUL!
Jeg håper den er behagelig.
Jeg har sovet på den. Det var ikke så…
-Hva er det? -Ingenting. Jeg har savnet deg.
Har du en ekstra tannbørste?
En av Keppler-forskerne ble visst med i en folkemusikktrio.
Hører du på dem?
-Gå og legg deg! -Nei. Si det på fransk.
Gå og legg deg.
Tenk at du trodde du måtte lære deg fransk for å snakke med meg.
Å dø med verdighet er et absolutt must.
Det starter med en nystrøket skjorte og en stilig hatt.
Hei, mamma og pappa! Gjett hvor jeg er?
Hei!
Vi skal på tur til den skjulte fossen i Sabino Canyon-skogen!
Det er en halvannen dags tur. Jeg gleder meg sånn.
Hva med deg, Carol?
Ja, jeg også. Jeg gleder meg, jeg òg.
Hei, mamma og pappa.
FRILUFTSOMRÅDE NASJONALPARK
-Ferdig? -Du kan bevege deg! Det er ikke et bilde.
Forsiktig!
Jeg har ikke de rette…
skoene.
Carol!
La oss finne en annen vei opp.
Nydelig, ikke sant?
Vannet styrter ut i et stort undergrunnsbasseng.
Det er vakkert. Og krystallklart.
Det er nummer 87 på lista over de 100 stedene du må se før du dør.
Hvilket…
Hvilket nummer er en hvil i bakken?
Hva heter du?
-Hva? -Hva heter du?
-Hvorfor? -For kameraet.
-Carol. -Carol hva?
-Kohl. -Men si hele navnet ditt.
Carol Kohl?
Flott! Si det som om det ikke er et lurespørsmål.
-Hva? -Si det som om du vet hva du heter.
Jeg forstår ikke.
Hvorfor…
-Hvorfor filmer du dette? -Jeg vil huske det for alltid.
Det føles som om du gjør narr av meg.
Dette er bra ekstramateriale. Fortsett å ete.
Carol Kohl.
-Nei, raskere. Gjør det samtidig. -Kan vi…
Det er for mye regi.
Så hvordan er det å ha meg som søster?
Det er fint.
-Kom igjen. Gi meg mer enn det. -Jeg vet ikke. Det er bra.
Ok. Hva er ditt favorittminne om meg?
Da du fikk permanent.
Er det favorittminnet ditt? Det er så flaut.
Du var fin.
Jeg så ut som en Chia Pet, og jeg gråt i en uke.
Jeg vet ikke. Jeg syntes du så ut som Whitney Houston.
Jeg tror det er rådyr.
-Er den giftig, tror du? -Sannsynligvis.
Jeg lurer på hvor alle andre er.
Etter college, hatet du å bo sammen med meg?
-Hva? -Kom igjen. Du kan være ærlig.
-Vi hang ikke sammen engang. -Nei, det var gøy.
-Du flyttet hjem igjen. -Ja, fordi Cookie hadde lopper.
Jeg ble kvitt dem.
De var der fortsatt. Og han ble sittende fast i krypkjelleren.
Greit. Jeg innrømmer det. Det stedet var et høl.
Jeg trodde at det å bo sammen ville…
Er dette riktig?
-Har du noen spørsmål til meg? -Kanskje.
Så spennende! Hva da?
-Hvorfor filmer du alt? -Jeg trodde du likte videoene.
-Jeg gjør det. Jeg bare lurte. -Jeg liker å dele det jeg driver med.
-Er det noe galt i det? -Nei.
Bare, du driver med så mye.
Hvis du skjønner?
Hun er fantastisk og vakker, og hun fyller alt,
lufta, mellomrommene.
Og på grunn av henne, på grunn av det hun gjør,
vet jeg hva kjærlighet er…
Dette er Carol Kohl, tidligere ungdomsskolesekretær,
som snakker om Whitney Houston.
Elena, slå av det der.
Beklager så mye.
Den bare glapp ut.
Herregud.
Carol, kan jeg spørre deg om noe?
Hva da?
Hvorfor sa du til mamma og pappa at du surfer?
Jeg vet at du ikke gjør det. Så…
Hvorfor løy du?
-Jeg ville ikke at de skulle bekymre seg. -Bekymre seg for hva?
Kan vi droppe det? Vær så snill?
Vent. Hva gjorde du med brettet?
En gutt som heter Lucas har det.
-"Carol"-brettet ditt? -Ja.
Han skulle gi meg en bønne men jeg visste ikke hva det var,
-så jeg ga det til ham gratis. -Å nei.
Det er vakkert, ikke sant?
Vi ses, Yannick.
Hvordan…
Faen! Kan noen…
Carol Kohl.
Bra. Endelig.
Jeg tror det er maur her.
Jeg skulle ønske de var buret inne.
Beklager, men jeg stoler ikke på dem.
Elena, de oppfører seg som kriminelle, og de er overalt.
Det er skummelt. De kan plukke deg opp og ta deg med.
Carol Daphne Kohl snakker om frykten for store fugler. Vi lytter.
Elena, dette er ingen spøk. De kan hakke ut øynene dine.
Seks kilometer til.
-Det gjør vondt i skuldrene. -Jeg sa du ikke skulle pakke for mye.
-Jeg liker å være forberedt, bare. -Du tok med klatresele og tau.
-Jeg vet ikke, bare sånn i tilfelle. -Ok, bare i tilfelle hva?
Var det et skuldertrekk?
Carol, trekker du på skuldrene?
-Å, Carol. -Det er vanskelig med ryggsekken på.
Ok. Hva er ditt tidligste barndomsminne?
-Husker du den hunden? -Hvilken hund? Cookie?
-Nei. Det var en svart hund. -En svart hund? Når var dette?
-Jeg var rundt sju. -Ja vel, men hva med den?
Jeg vet ikke. Det er ullent.
-Var hunden ullen? -Nei, minnet.
-Beklager. Glem det. -Hva var det?
-Si det! -Ok.
Jeg husker at den ikke knurret på meg.
Hva?
Den knurret ikke.
Ditt tidligste barndomsminne er en hund som ikke knurret på deg?
-Tror det. -Det er ikke et minne, Carol.
-Det kan ha vært en drøm. -Ok. Vi filmer over dette.
DEN SKJULTE FOSSEN
-Er det ikke rart? -Hva da?
At alle snart skal dø?
Jo da.
Ok. Største anger.
Ok, si "skuldertrekk" hvis du trekker på skuldrene.
Skuldertrekk.
Hva med deg?
Jeg vet ikke. Jeg har en hel haug. Alle prosjektene jeg ikke fullførte,
at jeg ikke dro til Cancun i collegetida, ekteskapet mitt,
folka jeg skulle holdt kontakten med, alle kjolene jeg ikke kjøpte,
at jeg ikke satte pris på å være ung da jeg var det,
at jeg ikke besøkte bestemor.
Men jeg er der jeg er på grunn av det, så…
Jeg skulle ønske jeg hadde sagt nei til flere ting.
-Herremin, Carol. -Hva?
-Det er en planet! -En planet?
-Herregud! -Hva veier den?
-Herregud! -Det er en planet!
Første seksuelle erfaring?
-Ikke tale om. -Kom igjen!
-Nei. -Hvor vilt var det?
Kom igjen! Du vet at mamma og pappa gjerne vil høre dette.
Du er så prippen.
-Det er jeg ikke. -Så si det.
Ok, jeg skal til og med slå av…
Horace Solinsky på college.
Misjonær, på en seng, BH-en fortsatt på.
Romkameraten kommer inn. Nei!
-Vil du høre om min? -Nei, ikke egentlig.
Jeg runka Travis Michaels i tiende klasse.
Flott.
Hva er problemet? Jeg prøver bare å bli kjent med deg.
Carol. Hva gjør du der bak?
-Jeg vil ikke være på film lenger. -Er det på grunn av Horace Solinsky?
Unnskyld. Jeg skal slutte å filme.
Elena!
-Ser du dem? -Nei.
Rett der framme.
Dette føles lenger enn seks kilometer.
Hva skulle du ønske du hadde mer tid til?
-Hva? -Jeg vet ikke. Sove?
Ja vel, så hva skulle du ønske du visste da du var yngre?
Elena, vær så snill. Kan vi…
-Hvor langt er det igjen? -Vi er nesten framme.
-Men burde vi ikke høre den? -Vent, hva?
-Fossen? -Det gjør vi. Ikke vær redd.
Hva gjør du på livets siste dag?
-Skuldertrekk. -Kom igjen!
-Skuldertrekk. -Du er så treg, vet du det?
-Vi har gått oss vill. -Neida.
Så hvis du ikke har surfet, hva har du drevet med?
Elena? Jeg liker ikke dette.
-Jeg er sliten. -Du prøver bare å vri deg unna.
-Jeg gjør ikke det. -Kom igjen. Hva har du drevet med?
Jeg prøver bare å få deg til å åpne deg.
Jeg gjør det.
Jaså? Jeg får knapt mer enn én setning ut av deg.
-Dette er så typisk deg. -Hva skal det bety?
Carol, du kommer til å ødelegge sekken din.
Carol!
-Kommer det til å falle ut? -Nei, bare legg noe flatt…
-Vi har gått oss vill. -Neida.
Jo.
Ok, vi har gått oss vill. Ups.
Dette er Carol Kohl, 42 år, som ikke snakker til søsteren sin.
Noe å legge til?
Ingen kommentar.
Kunne du…
Jeg finner ikke pålene.
Jeg la dem i…
-Hvor har du vært? -Ingensteds.
Kan du droppe det nå?
-Slutt. -Med hva?
Slutt!
-Snakk til meg. Hva er… -Jeg sa: "Slutt."
Jeg prøver bare å snakke med deg.
Nei, du gjør ikke det. Du leker med kameraet.
Ja. Fordi du ikke vil snakke med meg.
Hvorfor tror du jeg intervjuer deg? Fordi du ikke snakker.
Jeg må alltid hale det ut av deg. Ellers sier du ingenting.
-Du bygger alltid en mur. -Det er du som står bak kameraet.
Ja, for vi kommer til å dø, og jeg kjenner deg ikke engang.
Du har alltid vært sånn. Det er som om vi ikke er søstre.
Jeg får aldri være en del av din verden.
Jeg måtte dra deg langt uti hutaheiti for å komme nær deg.
Aner du hvor opprørende det er?
Jeg vet ikke engang hva du driver med.
Har du noe å si?
Nei. Så klart ikke.
Gjør det. Ja!
Bravo!
Yannick, jeg oppførte meg som en tosk i går kveld.
Jeg savner deg, min elskling.
Hei.
Kan vi ta en prat?
Det må ha vært her et sted.
Hei.
-Fikk du med den? -Ja.
Vel, her er den. Den skjulte fossen i Sabino Canyon-skogen.
Det høyeste fossefallet på den nordlige halvkule.
Det er vel reisen.
Det er veldig vakkert.
Ja. Ikke dårlig for en haug med gamle, eroderte steiner.
Vet du hva jeg har lest?
At de negative ionene i fossefall kan øke serotoninnivået.
Elena?
Ja.
Jeg ville bare si…
Når du er klar.
Jeg er Carol Kohl!
Det var det beste hittil.
Nå?
-Hva? -Kom igjen, det vet du.
Seriøst? Skal du ikke si det?
Kom igjen.
Ok. Det får bare stå til.
Jeg går til en tom kontorbygning og jobber.
Jeg er administrativ assistent ved en regnskapsavdeling.
Jeg vet ikke hvordan den fungerer eller hvorfor den er der.
Noen ganger tror jeg at jeg finner på alt.
Men jeg liker det, og det gjør meg glad.
Jeg er glad i deg, Carol.
Jeg vet ikke. Det er vanskelig å forklare.
Prøv.
Jeg har aldri møtt noen som var så sikre på hva de kan og ikke kan.
Hun gjorde alltid sin egen greie. Vet dere hvor vanskelig det er?
Det er bare så kult.
Jeg gjør alltid det alle andre gjør.
Hva heter hun?
Carol.
Jeg angrer bare på at jeg ikke kjente henne bedre.
Vet hun hva du føler?
Høres ut som du burde være der med henne i stedet for her med oss.
Ja, kanskje.
Holder du fast?
Ja. Jeg har deg.
Tekst: Sissel Drag
SPANIA