-Slurvete. -Dårlig.
-Holder ikke mål. -Slapt.
Trenger vi si mer?
Jeg forstår ikke.
Gill, arbeidet ditt har vært utilfredsstillende.
Vi tror du kan ha godt av en liten ferie.
En ferie?
En to-ukers, betalt ferie.
Obligatorisk.
Vær så snill. Nei, jeg kan ikke.
Det er best sånn.
Det er på tide å gire ned og slappe av.
-Se verden. -Vær så snill! Jeg skal skjerpe meg…
Telefonen og e-posten din er på auto-svar.
Vær så snill!
Herregud. Ikke gjør dette mot meg.
Møtet er hevet.
Vis oss bilder når du er tilbake.
Jeg kan ikke dra på ferie.
Er det ikke herlig her?
Jeg lærer meg å spille trombone.
-Navn? -Petey Leonard.
Der er lønn. Dette er kundefordringer.
Salg er to etasjer opp, markedsføring én ned.
Konservative farger anbefales.
Og her er plassen din.
Spørsmål?
Velkommen om bord.
Den var vintage, håndlaget med gullbord.
-Ligger den ikke hjemme? -Nei, den må være her et sted.
Jeg bruker den hver dag.
Gjør du? Siden når da?
Alltid. Jeg drar aldri hjemmefra uten. Det er lykkebillebrosjen min.
Dette er første gang jeg hører om denne insektsbrosja.
Den hadde en lenke og smaragdvinger.
Husker dere? Billebrosjen min.
Jeg fikk komplimenter.
"For en nydelig brosje."
Sånt folk sier til en som går med en.
Jeg ville ha husket det.
Carol?
Er det en bille?
Se her. Ser dere?
Her satt den. Det er hull etter den.
Bestemor ga meg den.
Dette er alvorlig. Den brosjen er varemerket mitt.
Slapp av, Luis.
Hvis denne brosja ingen av oss har sett, eksisterer,
har noen kanskje funnet den og lagt den i glemmekassa.
Har vi en glemmekasse?
Oi.
Dette vil ta evigheter.
Den må være her.
Det ville vært lettere om jeg visste hvordan den så ut.
Insektsbrosje.
Donna, det er en billebrosje. Brosjen jeg har brukt hele livet.
Hvis du sier det, så.
Jøss, se på alt dette.
Ja. Utrolig at ingen har tenkt på å kaste denne dritten.
-Dette er folks eiendeler. -Ikke nå lenger.
Men se på dette skjerfet.
Det er så pent. Lurer på hva som skjedde med det.
Carol, det er et skjerf.
Alle har sånne. Jeg får et hvert år.
Noen frøs, tok det på seg, glemte det på en stol.
Det er alt.
Du har vel rett.
Tro meg, Carol, ikke alt har en eller annen storslagen historie.
SKJERFET
Kaffen.
-Går det bra? -Jeg trenger kaffe.
Faen, mann. Trenger du hjelp?
ÅPENT
Yo, beibi!
Skal vi kjøre om kapp, eller vil du suge eksos?
Espresso, beibi!
Herregud!
Faen.
Lørdag.
Hvem mister sånt?
Fortsett å lete.
Vi nærmer oss, ok? Jeg føler det på meg.
Det er trist å se alle disse sakene.
De er sikkert savnet.
Jeg vet ikke. Jeg hater å miste ting.
I fjerde klasse glemte jeg en termos i dyrehagen.
Jeg drar tilbake og leter etter den av og til.
Hei, se. En øredobb.
Vent litt. Den er min. Jeg har lurt på hvor den ble av.
Kyss halsen min.
Det er faktisk mange øredobber her.
Etter dette er det over. Hører du? Vi kan ikke fortsette…
Niks, ikke min stil.
For prangende.
LOMMEKNIVEN
Cassouleten er straks klar.
Den er lagd på Toulouse-måten.
Er det en region i Frankrike?
Kom resultatet tilbake?
En 104,3 prosents sjanse for sammenstøt.
Av 100?
-Det er tallet datamaskinen kom med. -Det er ikke logisk.
-Kjenner du til Wigner? -Fiolinisten?
Matematiker.
Han mente matematikk var et mirakel fordi den gjorde at alt var logisk.
-Kanskje datamaskinen tar feil? -Det er ikke poenget.
Vi sitter her og glaner på et ekte mirakel.
-Tror du det ville blitt et bra stykke? -Et hva?
Et bra stykke i to akter om en gruppe forskere og en datamaskin.
Jeg vet ikke. Kanskje?
Første akt er satt til London. Den andre til Harvard.
Eugene Wigner er med. Han spiser cassoulet.
Vil du skrive et skuespill?
Jeg vurderer faktisk å slutte i NASA for å gjøre det.
Jøss.
-Bli med meg. -Hva?
Bli med og hjelp meg med å skrive det.
Jeg har skrevet synopsis og alt. Begge vi er med, og Wigner.
Skuespilleren som spiller datamaskinen skal snakke inn i en mikrofon.
Jeg kan ikke.
-Liker du ikke stykket? -Nei. Jeg kan bare ikke.
Hvorfor ikke?
Du ville ikke trodd meg om jeg sa det.
Det fins ingenting jeg ikke kan tro.
Kyss meg i rassen, Keppler 9-C.
-Rolig, kompis. -Og drit og dra!
-Det går bra. -Vi går inn igjen.
Ikke rør meg, for faen! Det går bra.
Det går bra.
Hundre og fire komma tre prosent.
Bare noe jævla piss.
WALKIE-TALKIEN
Jeg er her. Hvordan har dagen vært? Over.
Beste dagen i mitt liv, må jeg si. Over.
Samme her. Over.
Jeg red en okse ved navn Brutus i 17 sekunder. Over.
Jeg dro på rafting uten redningsvest. Jeg omkom nesten.
Over.
Hva skal du i morgen? Over.
Bilveddeløp gjennom byen, du? Over.
Gjenforening med en savnet bror. Over.
Fortell meg hvordan det går. Over.
Vet du…
Jeg tenkte at kanskje…
Hvis du noen gang ville…
At vi kunne…
Nei, du er opptatt.
Over.
Hva skulle du spørre om? Over.
Det var ingenting.
Over.
Greit.
Over.
Vet du hva dette minner meg om?
Å handle i bruktbutikker.
Jeg har alltid likt Goodwill.
Ikke rotet eller de barnløse lekene.
Men noen av genserne var fine.
Jeg kjøpte ei klokke på Goodwill en gang. Ungene var sikre på at den var hjemsøkt.
Men det var et kupp, og den virket.
Det holder for meg.
Dere leter jo ikke engang.
LUA
HESTER
LIGHTEREN
Hva gjør du?
Snart ferdig.
Mamma?
David?
-Hvem er hun? -Jeg vet ikke.
Avfallskverna deres er ødelagt.
SETT DEG SELV FRI
MOTORVEI - AVKJØRING
God morgen, lille planet.
DEN UTSLITTE MANNEN
PLANETEN
Hvor er den? Ser du den?
-Herregud, nå skjer det, ikke sant? -Nei, kom an. Det vet du ikke.
Det er romvesener, ikke sant? Det må være romvesener.
Å gud, det er romvesener!
Bare gjør klar bilen.
Ja, pakk alt. Jeg vet ikke hvor.
-Det spiller ingen rolle, bare pakk! -Ro deg ned!
Bær med oss mens vi innhenter informasjon
om det planetariske objektet som har dukket opp over…
Ser dere ikke? Vi skal dø! Alle sammen, spist opp som ingenting!
Unna vei!
Beklager at vi ikke fant brosjen din.
Den hørtes ut som en nydelig brosje.
Jeg føler meg engstelig.
Jeg liker banankake.
Vi burde snakke mer med Doug.
Vel, det var det, antar jeg.
Golden Harvest Foods.
Er de rapportene klare ennå?
Du må finne alle kvitteringene for det siste kvartalet. Takk.
Ja.
Det går ikke i null.
Jeg trodde vi kom til å finne den.
Du vet aldri. Noen ganger dukker ting opp igjen.
Som alle disse tingene.
Paraplyene, genserne, buksa med det frekke ordet på rumpa.
Jeg vet ikke.
De er på en måte som alle her.
Ikke faen. Kalte du meg en paraply nå nettopp?
Nei…
Kanskje. Men hør på hva jeg har å si.
Takk. Ikke glem oktober og november.
Det er litt som at vi alle var bortkomne en gang…
…og lette etter et sted å gå.
Det er romvesener, ikke sant? Det må være romvesener!
Å gud, det er romvesener!
Vi er føkka!
Jeg trenger rapportene fra januar innen dagen er omme. Takk.
Du vil ikke tro hva jeg gjør akkurat nå.
Jeg jobber!
Ja, på et ekte sted.
Jeg tuller ikke.
Akkurat. La oss få deg i sving.
Jeg trenger rapportene fra januar innen dagen er omme. Takk.
Dæven, er dette virkelig?
Det bør ikke være noen jævla sekt.
Ikke tving meg til å gå ut dit.
Jeg klarer ikke. Vær så snill. Nei!
Nei. Jeg hater livet der ute.
Der er lønn. Dette er kundefordringer.
Salg er to etasjer opp, markedsføring én ned.
Alle disse mennene heter Terry. Og her er plassen din.
Jeg antar at det jeg prøver å si, er
at av og til må ting få tid på seg til å være bortkomne,
om dere skjønner, før de kan bli funnet.
Takk, Carol.
Vel, er vi ferdige her?
Der er du! Jeg har lett etter deg i hele dag.
Har du lett etter meg?
Jeg har lett etter deg!
Tekst: Sissel Drag