-Slarvigt. -Dåligt.
-Inte bra nog. -Likgiltigt.
-Behöver vi fortsätta? -Jag förstår inte.
Gill, du presterar för dåligt. Det är läge för en reprimand.
Vi tror att du kan behöva lite semester.
-Semester? -Två veckors betald semester.
-Obligatorisk. -Snälla ni, det kan jag inte.
Det är bäst så, Gill. Det är dags för dig att vila och slappna av lite.
-Se världen. -Snälla! Jag ska skärpa mig.
Din mobil och mejl är inställda på autosvar.
Snälla! Herregud! Gör inte så här.
Mötet ajourneras.
-Du kan kanske visa semesterfotona sen. -Jag kan inte åka på semester.
Är det inte fantastiskt här? Jag lär mig spela trombon.
-Namn? -Petey Leonard.
Där är löner, här är kundfordringar.
Försäljning är två trappor upp. Marknadsföring är en ner.
Dämpade färger rekommenderas. Här är din plats. Några frågor?
Välkommen ombord.
Den var äldre. Handgjord med gulddekorationer.
-Är den inte där hemma? -Nej, jag måste ha tappat den här.
-Det vet ni ju. Jag bär den varje dag. -Gör du det? Sen när då?
Sen för alltid. Jag går inte iväg utan den.
-Min skalbaggsbrosch. Den ger mig tur. -Det här är första gången jag hör om den.
Den har en kedja och smaragdvingar.
Minns ni? Min skalbaggsbrosch. Jag har fått komplimanger för den.
"Vilken vacker brosch." Sånt som folk säger till nån som bär en sån.
Det där hade jag nog kommit ihåg.
-Carol? -Är det en skalbagge?
Kolla här. Det var där den satt. Den har lämnat ett hål efter sig.
Donna, min mormor gav mig den där broschen.
Det här är allvarligt. Det är min signaturbrosch.
Lugn, Luis. Om den faktiskt finns, trots att vi inte har sett den eller minns den,
då kanske nån har lämnat in den på hittegodsavdelningen.
Har vi en sån?
Jösses.
-Det här lär ta evigheter. -Den måste vara här nånstans.
Det vore lättare om jag visste hur fan den ser ut. Insektsbrosch.
Donna, det är en skalbaggsbrosch. Broschen som jag har burit hela mitt liv.
Visst, om du envisas.
Oj, kolla på allt det här.
Otroligt att ingen har tänkt på att slänga den här skiten.
-Donna, det är människors tillhörigheter. -Inte nu längre.
Men titta på den här scarfen. Den är så fin. Jag undrar vad som hände.
Carol, det är en scarf. Det finns gott om dem. Jag får en ny varje år.
Nån frös och hade den på sig och glömde den sen på en stol. Slut.
Så var det nog.
Tro mig, Carol, det finns inte en komplicerad historia bakom allt.
SCARFEN
PEET'S KAFFE
BUNN KAFFEBRYGGARE
-Kaffet. -Är du okej?
Jag behöver kaffe.
Jävlar, kompis. Behöver du hjälp?
ESPRESSO PÅ STUBBEN! ÖPPET
BUNN KAFFEBRYGGARE
Hördu! Vill du tävla eller känna lukten av mina avgaser?
Espresso!
Herrejävlar!
Äsch, fan också.
Lördag.
Vem tappar bort nåt sånt här?
Fortsätt leta, bara. Vi närmar oss. Jag känner det på mig.
Det är sorgligt att se alla de här grejorna.
Nån saknar säkert dem.
TUNNELBANA
Jag sjunger i ett regn
Ja, sjunger i ett regn
Vilken underbar känsla
Så lycklig igen
Jag vet inte. Jag hatar att tappa bort saker.
I fjärde klass glömde jag en termos på zoo.
Jag går fortfarande tillbaka ibland och letar efter den.
Titta här. Ett örhänge.
Vänta lite. Det är mitt. Jag undrade vart det tog vägen.
Kyss mig i nacken.
Det finns faktiskt många örhängen här.
Efter det här är det slut. Hör du vad jag säger? Vi kan inte hålla på att…
Nej, inte min stil. För pråliga.
DEN SCHWEIZISKA ARMÉKNIVEN
Köttgrytan är precis färdig.
Den är tillagad som man gör den i Toulouse.
Är det ett område i Frankrike?
-Vad blev resultatet av beräkningarna? -Risken att vi träffas ligger på 104,3%.
Av 100%?
-Datorn gav oss den projektionen. -Det låter ju inte klokt.
-Känner du till Wigner? -Violinisten?
Matematikern.
Han såg matematik som ett mirakel för att det gjorde allt logiskt.
Kanske datorn har fel?
Du missar hela poängen. Vi tittar ju på ett mirakel här.
-Skulle det bli en bra pjäs? -En vad?
En bra tvåakters pjäs om en grupp forskare och en dator.
Jag vet inte. Kanske.
Första akten utspelas i London. Den andra på Harvard.
Eugene Wigner är med. Han äter en fransk köttgryta.
Vill du skriva en pjäs?
Jag funderar på att sluta på NASA och göra det.
Jaha. Oj!
-Följ med mig. -Vad?
Kom och hjälp mig skriva pjäsen.
Jag har redan en synopsis. Vi är med båda två, och Wigner.
Skådisen som är datorn talar in i en mikrofon utanför scenen.
Jag kan inte.
-Gillar du inte pjäsen? -Det är inte det. Jag kan bara inte.
-Varför inte? -Du skulle inte tro mig om jag berättade.
Det finns inget jag inte kan tro på.
Dra åt helvete, Keppler 9C.
-Ta det lugnt, kompis. -Och ät skit!
-Jag är okej. -Vi går in igen.
Rör mig inte! Jag mår bra.
Jag mår bra.
104,3%.
En hel påse med skit.
WALKIE-TALKIEN
Jag är här. Hur var din dag? Kom.
Typ den bästa dagen i mitt liv. Kom.
Samma här. Kom.
Jag red på en tjur som hette Brutus i 17 sekunder. Kom.
Jag var på forsränning utan flytväst. Jag dog nästan. Kom.
-Vad ska du göra imorgon? Kom. -Dragracing igenom stan. Du, då? Kom.
Återförening med en bror jag inte träffat på länge. Kom.
Berätta hur det går. Kom.
Du vet…
Du vet, jag tänkte att kanske…
Om du nånsin ville…
Att vi kunde…
Nej, du är ju upptagen.
-Kom. -Vad tänkte du fråga? Kom.
Det var inget.
Kom.
Okej.
Kom.
Vet du vad det här påminner mig om? Att handla begagnade grejor.
Jag har alltid gillat återbruksaffärer.
Inte röran där eller leksakerna utan barn. Men de har tröjor som är schyssta.
Jag köpte en klocka på ett sånt ställe. Barnen trodde den var förhäxad.
Men två spänn är ett kap, och den funkade.
Det duger gott åt mig.
Det känns som om ni inte ens letar.
MÖSSAN
SPELA
HÄSTAR 1993
TÄNDAREN
HOTELL SKYMNINGEN
Vad gör du?
Nästan färdig.
-Mamma? -David?
-Vem är hon? -Jag vet inte.
Er avfallskvarn är trasig.
BEFRIA DIG SJÄLV
MOTORVÄG - AVFART
God morgon, lilla planet.
DEN UTMATTADE MANNEN
PLANETEN
Var är den? Ser ni den?
-Herregud, det här är slutet, eller hur? -Kom igen. Det vet du inte.
Det är väl utomjordingar? Det måste det vara.
Herregud, utomjordingar!
Se bara till att bilen är redo. Ja, packa allt. Jag vet inte vart.
-Strunt samma, packa bara! -Lugna dig!
Vi ber er ha tålamod medan vi samlar in information
om planeten som har dykt upp över…
Fattar ni inte? Vi kommer alla att dö! Vi förintas, som om vi inte betyder nåt!
Ur vägen!
Förlåt att vi inte hittade din brosch.
Den var säkert väldigt vacker.
Jag känner mig ängslig.
Jag gillar bananbröd.
Vi borde prata mer med Doug.
Det var väl allt, antar jag.
Golden Harvest Foods.
GOLDEN HARVEST FOODS SOFTBOLL-LAGET
Är rapporterna klara än?
Jaga reda på alla kvitton för förra kvartalet. Tack.
Ja. Det går inte jämnt ut.
Jag trodde faktiskt att vi skulle hitta den.
Tja, man vet aldrig. Ibland dyker saker upp igen.
Som alla de här grejorna.
Paraplyerna och tröjorna. De här byxorna med fula ord där bak.
Jag vet inte. Sakerna påminner liksom om alla här.
I helvete heller. Säg inte att jag påminner dig om ett paraply.
Nej… Kanske.
Men låt mig prata färdigt.
Tack. Glöm inte bort oktober och november.
Det är som om det fanns en tid då vi alla var vilsna…
Då vi letade efter nånstans att ta vägen.
Det är väl utomjordingar? Det måste det vara!
Herregud, utomjordingar!
Vi är körda allihop!
Jag behöver januarirapporterna innan stängningsdags idag. Tack.
REDOVISNINGSAVDELNINGEN
Du kommer inte att tro att jag gör det jag gör just nu. Jag jobbar!
Ja, med riktiga saker. Jag skämtar inte.
FAKTURA
Okej. Då sätter vi dig i arbete.
Jag behöver januarirapporterna innan stängningsdags idag. Tack.
Jäklar, är det här på riktigt?
Bara det inte är nån jävla kult.
Tvinga inte ut mig där igen. Jag klarar det inte. Snälla, nej!
Nej, jag hatar det där ute!
Där är avlöningar. Här är kundfordringar.
Försäljning är två trappor upp. Marknadsföring är en ner.
Alla de här männen heter Terry. Här ska du sitta.
Jag antar att det jag menar är att ibland måste man låta saker tappas bort.
Innan de kan bli upphittade igen, om ni förstår?
Tack, Carol.
Nå, är vi klara här nu?
Där är du! Jag har letat efter dig hela dagen.
Har du letat efter mig? Jag har ju letat efter dig!
Undertexter: Mats Nilsson