Tror dere hunder har navn på oss?
Jøss.
Er det det de sier? Navnene våre? De egentlige navnene våre?
Nei, jeg står over. Takk.
…10-åringen som antas å ha verdens siste Hershey-sjokolade.
Jeg flytter til mamma.
Vent. Mora di?
Steven, vet du hvor mora di er?
Vet du hvor hun er?
Steven!
Hvilken dag er det?
Vent, jeg…
Jeg forstår ikke.
-Har mora di sagt ja til dette? -Det var hennes idé.
Vent, kommer hun hit?
-Nei, jeg drar til henne. -Hvordan?
-Jeg vet ikke. Med bussen? -Bussen?
Jeg lar deg ikke dra helt til… Hvor i huleste er hun?
-Canada. -Canada?
Er hun i Canada? Hva er det som er i Canada?
Er det en mann?
Nei, glem det. Ikke si det.
Jeg lar deg ikke busse alene til Canada.
-Du er fortsatt et barn. -Det er ikke så vanskelig.
-Jeg trodde du likte deg her. -Hva er det å like?
Jeg vet ikke. Hjemmet ditt, faren din, rommet ditt.
Hva med guttungen som sov over en gang?
Han med alle allergiene? Hele livet ditt er her.
Og nå vil livet mitt være i Canada.
Hvis det er det du virkelig vil, stopper jeg deg ikke, men jeg kjører.
-Jeg vil ikke høre et ord til. -Greit.
Jeg kan ikke tro det. Er du sikker på dette?
Greit. Jeg lager noen smørbrød til oss.
…sier at været er årsaken.
…flere forsinkelser i redningsaksjonen…
…fortsatt strandet til havs.
Kapteinen virket så hyggelig.
-Jeg forstår det ikke. -Må ha vært noe han måtte gjøre.
-Hva er det? -Et wienerbrød.
Jeg hater wienerbrød.
Noe må du spise, og alt det andre er skjemt.
De er for søte.
Michael, kan du snakke mannen til fornuft?
Kom igjen, vi deler den.
Tenk at kokken stakk etter at vi var blitt forlatt av…
-Herregud! Se! -Det er kystvakten! Vi er reddet!
Jeg tror ikke det er kystvakten.
-Kom igjen! -Driv dem inn!
Cruiset har gjort dem trege og selvgode.
Dæven døtte, ei vannsklie!
Steven?
Jeg vil at du skal tenke over dette, ok?
Dette er et stort skritt.
Når vi setter oss i bilen, er det ingen vei tilbake.
Så tenk på båndene du har knyttet her hjemme.
Når du drar herfra, blir de brutt for alltid.
Jeg vet hvordan det er å være forvirret. Jeg var også ung en gang.
Pappa. Du er så treg.
-Jeg trodde… -Kommer du, eller?
Ja. Beklager.
FEM MÅNEDER, 7 DAGER IGJEN
Ja vel. Hvor skal vi?
Niagarafallene.
Niagarafallene?
Jeg trodde vi kunne… Ok.
Ok.
Vel, Niagarafallene, her kommer vi.
Steven?
Når du ser mora di, vil jeg at du skal gi henne dette, ok?
Vær så snill?
-Så du det? -Hva da?
Nonnene!
De kjørte nettopp forbi.
Hei.
Steven.
Steven!
Snakk til meg.
-Hva er det? -Snakk til meg.
Om hva da?
Hva som helst. Bare snakk til meg.
Vil du snakke om jenter?
Hei!
-Snakk til meg. Kjeder du deg ikke? -Nei.
Ok, vel…
-Hva hører du på? -Musikk.
-Men hva slags? -Du vil ikke like det.
Vi får se på det.
Ja, det liker jeg ikke.
-Kan vi ikke snakke litt? -Nå vil han snakke.
Dette er vanskelig for meg også. Det er mye å håndtere.
Ikke noe av dette skulle skje.
Å være far på toppen av det hele? Det er en gjettelek.
Steven!
-Steven! -Hva?
-Hørte du noe av det? -Av hva da?
-Av det jeg nettopp sa? -Nei. Hva sa du nettopp?
Jeg snakket om hvordan livet kan være tøft.
Og at jeg er faren din og sånn.
Det lød bedre den første gangen.
Jeg kalte deg nesten Henry.
-Hva? -Jeg har alltid ønsket å være en Henry.
Jeg tror det ville gjort ting lettere. For oss begge.
Ikke at mora di ikke er fantastisk, men hun forlot oss.
Stakk av som en tyv om natta. Forventer du at hun ikke gjør det igjen?
-Hun gjør ikke det. -Det vet du ikke.
-Hun er lykkelig nå. -Er hun?
Ja. Har gått ned fem kilo, har en hund som heter Murphy Brown
og lager metallskulpturer i skogen.
Lager hun skulpturer?
Av hva da?
Jeg vet ikke. De er abstrakte.
Med krusedullene?
Kruseduller.
Bra for henne. Hun har alltid vært kreativ.
Kunne lagd kruseduller hjemme, men…
Jeg er glad på hennes vegne.
Jeg ville aldri forlatt deg.
Det skal du vite. Aldri.
Trodde aldri du ville forlate sofaen heller.
Hei, det er urettferdig.
Dette er første gang jeg ser deg med bukse på flere uker.
Hva har det med saken å gjøre? Vi snakker om mora di her, ikke buksa mi.
-Hva ser du etter? -Smørbrødene.
Jeg lagde ikke…
Vi hadde ikke brød.
Vi stopper og finner noe.
DRIKKE
Hva har du der?
Litt potetgull, brus, turmiks. Legg tilbake den der.
Tørkede bananskiver og nøtter?
Jeg skal si deg noe. Dette er søppel. Ok?
Impulssnacks. Og blandingen er helt feil. Nei.
I denne familien lager vi vår egen miks.
-Jeg spiser ikke fra en søppelsekk. -Stol på meg. Den er ren.
Å lage en god miks er en vitenskap, og den inneholder ikke søppel.
En god miks starter med en god base.
Jeg går alltid for Chicago-blandingen. Popkorn med karamell og cheddar.
Har litt av alt, både søtt og salt.
Popkorn er en flott base, men det er lett å bøtte innpå,
så det du trenger nå, er noe som bremser deg.
Fartsdumper, noe med knas.
Maisnøtter, ostekjeks, vaffelkjeks.
-Det virker som veldig mye. -Å, gutten min.
Vi er langt fra ferdige her.
Nå som vi har knas, trenger vi noe seigt,
som gummibjørner, eller noe i gummifamilien.
Fisk, mark, surt og så videre.
Ok. Nå har du noe seigt, noe knas og noe som løser seg sakte opp i munnen.
-Amatører ville stoppet her. -De fleste ville stanset ved søppelsekken.
Steven, jeg prøver å lære deg forskjellen på en god miks og en fantastisk en.
Pappa, det ser ut som om du kaster mat.
Hva tror du jeg har gjort på sofaen?
-Grått? -Ikke bare grått.
-Jamret deg? -Ok, ja.
Men jeg har også perfeksjonert dette.
Stol på meg.
Vi har søtt, surt og salt, men vi glemmer to viktige smaksprofiler.
Bittert og umami.
Jeg foretrekker mørk sjokolade som det bitre,
og som umami velger jeg alltid tortillachips.
Knus dem for meg, sønn.
Kom igjen, ikke vær redd. Jo finere, jo bedre.
Og nå rister vi det sammen.
SMIL DU BLIR FILMET
Pappa, du ser sinnssyk ut.
Tro meg. Dette er den eneste måten å spre smakene skikkelig på.
Ok.
Og nå smaker vi.
-Dette er faktisk ganske godt. -Ser du?
Når det gjelder smaker, er ingenting for salt eller for søtt.
Den motsatte komponenten mangler bare.
Og vi blir ikke syke?
Å, jo da. Men du er ung, og det er ikke poenget.
Smaken først, og så tar vi det andre senere.
-Vet du hva som hadde vært godt til dette? -Hva da?
Slush.
Nå snakker vi.
Herregud!
Vi er fortapt!
Selv om dere får løsepenger for oss, hva hjelper det?
Penger er verdiløse nå.
Vi er ikke interessert i penger.
Så hva vil dere?
Livet til en pirat er et veldig hardt liv.
Det er et liv med grusomhet og smerte.
Vi tar fra andre det vi selv har blitt fratatt.
Før planeten var det rikdom og verdisaker.
Men nå…
Nå tar vi det som har manglet i livet vårt på havet.
Hvile, avslapning, moro i solen.
Store drinker med fruktbiter på kanten.
Noen av dem blå.
Livet til en pirat ga oss ikke slike ting,
så nå tar vi dem.
Øyeblikk med fred og glede fra liv vi aldri fikk leve.
For en pirat er dette de mest verdifulle tingene.
Moro.
Limbo-konkurranser.
Sjokoladefontener.
En ferie.
Derfor har vi kapret skipet deres, så vi kan føle fred.
Før det er for sent.
Vel, hvis dere lar oss gå,
ville vi synes det var greit at dere ble med på cruiset, ikke sant?
-Hvorfor ikke? -Absolutt.
-Dere burde absolutt bli med oss. -For mye folk.
-Unnskyld? -For mange i bølgebassenget.
Lange køer for vannsklia.
Det ville ikke vært gøy.
Trekk tilbake! Kom igjen!
Vel, det var verdt et forsøk.
Er det ikke flott? Herregud, som jeg elsker landeveien.
To filer som kan føre oss hvor som helst.
Ok. Hvis du kunne dratt hvor som helst, hvor ville du dratt?
Niagarafallene?
Ja. Mora di.
Det er sjarmen ved å være underveis. Noen ganger glemmer du hvor du skal.
Niagarafallene.
Jeg har andre ferdigheter enn å lage snacks.
Mange ting jeg kan gi videre til deg.
Som hvordan man bretter et laken, stryker et par slacks,
skifter dekk eller steker det perfekte egget.
Jeg kan knyte slips og vet hva man ikke skal si i et bryllup.
Hvordan en kommer seg ut av et slagsmål.
La meg tenke. Jeg er god på å tegne ender.
En gang monterte jeg en kommode uten å se på instruksjonene.
Uansett,
hvis du noen gang trenger å vite noen av de tingene, kan du bare ringe meg.
Ok, pappa.
Jeg stjal vodka fra barskapet!
Sånn, ja! La vinden blåse det vekk.
Jeg har stjålet fra lommeboka di og forfalsket underskriften din!
NIAGARAFALLENE 667 KILOMETER
Elsker du mamma fortsatt?
Ja. Hun var min første.
Jeg var ikke hennes første.
-I tilfelle du lurte. -Ikke egentlig.
Det er fordi jeg sa det til Margaret, og Margaret sier alt til Stephanie.
Stephanie er venn med Amanda, og de drar alltid til Charlotte,
og gjett hvem som var der for to uker siden? Lucy!
Lucy er bestevenn med Tiffany, som jeg ikke kjenner,
men hun kjenner Kate fra skolen,
og Kate kjenner Hillary, som kjenner Jennifer,
og Jennifer er en sladrehank,
og Louise sa til henne at hun syntes jeg var fin.
Men ikke sånn fin som en man vil kysse. Eller være sammen med.
Det var en hel greie.
-Hvem var du det likte igjen? -Louise!
Takk for at du kjører meg. Jeg ante ikke hvor langt det var.
Dette er ingenting.
Ikke vær redd. Vi er der før du vet ordet av det.
Flott.
Burde vi ringe Carol?
-Vi har allerede sagt farvel. -Jeg savner henne.
-Jeg savner Elena. -Dette klarer vi. Jeg lover.
Unnskyld, kjærligheten mellom dere er…
Det er vakkert.
Takk.
Ser etter en fjerdemann, eller…
-Michael! -Michael!
-Pauline! -Pauline!
-Bernard! -Bernard!
Vi tar tilbake skipet vårt.
Der er de.
Hei! Dette er vårt skip! Dere må dra.
-Hva sa han? -Tre menn falt over bord!
De prøver å dra dem opp igjen.
De drukner!
Hardere!
Kom igjen!
Dra!
Igjen!
Jeg har alltid lurt på hvordan det ville føles å redde noens liv.
Ganske så forfriskende.
Ja!
Dra!
Før meg til broen.
Kanskje vi bør kjøre den andre veien?
Den er for rask, og vi er for langsomme.
Hva skal vi gjøre?
-Vi går opp. -Opp?
Opp.
Vi klarer det ikke.
Å, gud. Vi klarer det ikke.
Det går bra. Selv om det ikke gjør det, er vi sammen.
Jeg elsker dere, mine kjære.
Jeg elsker dere så høyt.
Ja! Vi lever!
Takk og pris.
RASTEPLASS
-Hvordan er magen? -Helt grei. Hva med din?
Jeg skal ikke lyve. Det er en grunn til at vi sover ved en rasteplass.
Pappa, det er så ekkelt.
Er ikke dette bedre enn å kjøre buss alene?
Jo. Mye bedre.
Ja ja, sengetid. Klar?
Ja.
-God natt. -God natt.
Kjære Brooke, da jeg begynte å skrive dette,
tenkte jeg på alt jeg kunne si for å få deg tilbake.
Som at jeg hadde blitt muskuløs og lært å kjøre et fly.
Men ingenting av det er sant.
Brooke, du er den smarteste, snilleste og vakreste kvinnen jeg har kjent,
og jeg har ikke vært den samme uten deg.
Men det er ikke det dette brevet handler om.
Jeg har tenkt på da du fortalte at du var gravid.
Jeg fikk sånn panikk at jeg trodde jeg skulle dø.
Men så fant vi ut at det var en gutt, og alt det forsvant.
I det øyeblikket visste jeg at jeg ikke bare fikk en sønn,
men kanskje en ny bestevenn også.
Så da Steven sa at han skulle dra,
tørna jeg og sa mange dumme ting slik jeg pleier.
Jeg har aldri følt meg så ubrukelig.
Å si farvel til ham vil torturere meg for alltid.
Han er min eneste glede.
Min kjærlighet, min stolthet, kompisen min.
Han er det eneste viktige jeg har,
og jeg vet ikke hvordan jeg skal leve uten ham.
Vi setter oss i bilen nå.
Kanskje jeg tar noen omveier og prøver å drøye reisen litt.
Ikke bli sint hvis vi kommer litt sent.
Men uansett hva du gjør,
sørg for å gi ham de beste siste månedene i livet hans.
Guttungen fortjener det.
Kjærlig hilsen Eric.
Hei! Hva er det?
-Søren. Det var ikke meningen at du… -Unnskyld.
Hva? Nei, det er greit.
Pappa, jeg løy. Jeg vet ikke hvor mamma er.
Jeg visste bare at du ville se henne, og du var så…
Så jeg…
Er du ikke sint?
Hvorfor skulle jeg bli sint? Dette er den lykkeligste dagen i mitt liv.
Jeg kan ikke tro det. Du drar ikke!
Og måten du rotet det til på, er akkurat slik jeg ville gjort det.
Jeg er så stolt!
Pappa, det gjør vondt.
Vær så snill, la meg ha dette.
Ok.
Takk for at dere fikk oss hjem. Tenk om dere ikke hadde kommet.
-Synd med cruiset deres. -Godt å være tilbake på landjorda.
Så hva nå?
En biltur.
Tvers gjennom Amerika.
Ved Grand Canyon
har du valget mellom den nordlige og den sørlige kanten.
Jeg anbefaler den nordlige.
Lykke til.
Ok, så hvor drar vi nå?
Vi kan dra hvor som helst. Grand Canyon, Alamo…
-Hva med Niagarafallene? -Mener du det?
Vi drar til Niagarafallene.
Ja, for faen!
Kjør!
Ja!
Grand Canyon.
GRAND CANYON 555 KM
Tekst: Sissel Drag