Гадаєш, собаки придумують нам імена?
Овва.
То вони гавкають наші імена?
Наші справжні імена?
Мені досить.
Дякую.
ЗНИЖКА 10% БЛАКИТНА СФЕРА
…уважається, що десятирічна дитина володіє останньою шоколадкою «Герші».
Я їду до мами.
Чекай.
До мами?
Стівене, ти знаєш, де твоя мама?
Стівене, ти знаєш, де вона?
Стівене!
Який сьогодні день?
КЕРОЛ
Чекай, я…
Я не розумію.
-Твоя матір погодилася? -Це була її ідея.
Чекай, вона приїде сюди?
Ні, я поїду до неї.
Як?
Не знаю. Автобусом?
Автобусом?
Я не відпущу тебе до…
А де вона взагалі?
-У Канаді. -У Канаді?
Вона в Канаді?
Що там у Канаді?
Її чоловік?
Ні, забудь. Не кажи.
Я не відпущу тебе в Канаду самого.
-Ти ще дитина. -Це не так важко.
Думав, тобі тут подобається.
Що тут має подобатися?
Не знаю.
Твій дім, твій батько, твоя кімната.
А той хлопець, що ночував тут?
У якого була купа алергій. Усе твоє життя тут.
І тепер моє життя буде в Канаді.
Якщо ти цього хочеш,
я тебе не зупиню, але відвезу.
-І ніяких відмов. -Добре.
Повірити не можу.
Ти точно цього хочеш?
Гаразд. Я зроблю сендвічі.
…причиною стала погода.
…подальші затримки в порятунку…
…досі лишаються в морі.
Цей капітан здавався доброю людиною.
Я не розумію.
Мабуть, він мав якусь справу.
-Що там? -Данська випічка.
Ненавиджу її.
Ти маєш щось їсти, а все інше зіпсувалося.
Вона надто солодка.
Майкле, поясни цьому стариганю, що так потрібно.
Ми розділимо її.
Клятий кухар, утік, коли нас уже покинув…
-Боже, погляньте! -Це берегова охорона! Ми врятовані!
Не думаю, що це берегова охорона.
-Уперед! -Оточіть їх!
Зараз вони вгодовані та повільні.
Чорт забирай, водяна гірка!
Стівене?
Я хочу, щоб ти добре подумав про все, що лишаєш тут.
Це серйозний крок, хлопче.
Коли ми сядемо в машину, вороття вже не буде.
Подумай про все те, що пов'язує тебе з цим місцем.
З нашим домом.
Бо коли ти поїдеш звідси, зв'язок назавжди розірветься.
Я знаю, як це — бути спантеличеним. Я теж колись був дитиною.
Тату. Ти збираєшся вічність.
-Я думав, ти… -Ти їдеш чи ні?
Так. Вибач.
ЗАЛИШИЛОСЯ 5 МІСЯЦІВ ТА 7 ДНІВ
Гаразд. То куди ми їдемо?
До Ніагарського водоспаду.
До Ніагарського водоспаду?
Я думав, ми можемо… Гаразд.
Гаразд.
Ну
Ніагарський водоспаде, ми вже їдемо.
Стівене?
Коли побачиш свою маму, передай їй оце, добре?
Будь ласка.
БРУК
-Бачиш? -Що?
Черниці!
Вони були отам!
Агов.
Стівене.
Стівене!
Поговори зі мною.
-Що? -Поговори зі мною.
Про що?
Не знаю, про щось. Просто поговори.
Поговоримо про дівчат?
Агов?
Поговори зі мною. Тобі не нудно?
Ні.
Добре, гаразд.
-Що слухаєш? -Музику.
-Але якого жанру? -Тобі не сподобається.
Я все ж послухаю.
Так, мені не подобається.
Може, просто поговоримо?
Тепер хочеш говорити?
Слухай, мені теж важко.
Звалилося багато всього.
Нічого такого не мало статися.
До того ж коли ти тато,
ти постійно вгадуєш.
Стівене!
-Стівене! -Що?
-Ти чув це? -Що?
Те, що я щойно сказав?
Ні. Що ти сказав?
Я говорив про те, що життя,
іноді важке.
А я твій тато й таке інше.
Уперше звучало краще.
-Знаєш, що я ледь не назвав тебе Генрі. -Що?
Я завжди хотів бути Генрі.
Здається, так було б легше.
Для нас обох.
Твоя мама класна, але все ж пішла від нас.
Утікла, наче злодій вночі. Думаєш, вона не повториться?
Не повториться.
Ти цього не знаєш.
Вона вже щаслива.
Справді?
Так. Вона схудла на 5 кг, завела собаку, на ім'я Мерфі Браун,
і вирізає металеві скульптури в лісі.
Вона робить скульптури?
Чого?
Не знаю. Вони абстрактні.
Із завивками?
Завивки.
Ну, вона молодець. Вона завжди була творчою.
Могла б і вдома робити, але…
Я радий за неї.
Я б ніколи тебе не покинув.
Хочу, щоб ти знав. Ніколи.
-Ти б і дивану ніколи не покинув. -Гей, так не чесно.
Тату, я вперше за кілька тижнів бачу тебе в штанах.
Як це стосується розмови?
Ми не про штани. Ми про твою маму говоримо.
-Що ти шукаєш? -Сандвічі.
Я не зробив…
У нас не було хліба.
Зупинимося і візьмемо щось.
НАПОЇ
Що тут у тебе?
Трохи чипсів, газована вода, сухофрукти.
Поклади назад.
Сушені бананові чипси й горіхи?
Ось що я тобі скажу.
Це сміття. Гаразд?
Бездумна покупка.
До того ж погане поєднання. Ні.
У цій родині ми самі поєднуємо інгредієнти.
-Тату, я не їстиму зі сміттєвого пакета. -Він чистий.
Зробити хорошу суміш — ціла наука.
У ній немає цього непотребу.
Для хорошої суміші потрібна хороша основа.
Я зазвичай обираю чиказький стиль. Попкорн зі смаком карамелі й чеддеру.
Трохи всього: солодкого та гострого.
Попкорн — гарна основа, але він змушує одразу набивати жменями рота,
тож тобі потрібно щось, що вповільнить тебе.
Якась перешкода, щось хрустке.
Зерна кукурудзи, крекери, вафлі.
Це забагато.
Боже, хлопчику.
Усе тільки починається.
Ми додали хрускоту, тож потрібно щось тягуче,
наприклад, гумові ведмедики або взагалі щось гумове.
Рибки, черв'яки, кислинки.
Добре.
Тепер у нас є тягучість, хрускіт та елементи, що тануть у роті.
Аматори зупинялися б тут.
Більшість зупинилася б на сміттєвому пакеті.
Стівене, я намагаюся показати тобі різницю між гарною сумішшю
та чудовою.
Тату, здається, ти просто викидаєш їжу.
Думаєш, чим я займався на дивані?
-Плакав? -Не лише плакав.
-Стогнав. -Добре, так.
Але ще я вдосконалювався в оцьому.
Повір мені.
У нас є солодке, кисле та солоне,
але ми забуваємо ще два важливих смаки.
Гіркий та умамі.
Чорний шоколад підійде для гіркого,
а для умамі я обираю «Дорітос».
Перемни їх, синку.
ДОРІТОС
Ну ж бо, не соромся. Що дрібніше, то краще.
Тепер добряче струсонемо.
Тату, ти наче божевільний.
Повір мені. Це єдиний спосіб правильно перемішати смаки.
Добре.
Тепер спробуємо.
-Насправді доволі непогано. -Бачиш?
Коли мова про смаки, нічого не буває надто солоним чи надто солодким.
Просто не вистачає протилежного смаку.
І нам не стане погано?
Ну, стане.
Але ти молодий, і суміш роблять не для цього.
У першу чергу її роблять для смаку.
-Знаєш, чого тут не вистачає? -Чого?
Напоїв.
Оце вже інша справа.
Боже!
Ми приречені.
Навіть якщо ви отримаєте викуп за нас, яка з нього користь?
Гроші нікому не потрібні.
Гроші нас не цікавлять.
Тоді чого ви хочете?
Життя пірата — дуже суворе життя.
Це життя жорстокості й болю.
Ми забираємо в інших те, чого нас позбавили.
До появи планети це були гроші й дорогоцінності.
Але зараз…
Тепер ми забираємо те, чого нам не вистачає в морі.
Відпочинок, спокій, веселощі та сонце.
Великі напої з фруктами на обідку.
Навіть сині.
Життя пірата не давало нам цього,
тож тепер ми це відберемо.
Миті спокою та насолоди, які нам не вдалося отримати раніше.
Для пірата це — найцінніше у світі.
Хороші часи.
Конкурси з жердиною.
Шоколадні фонтани.
Відпустка.
Саме тому ми й захопили ваш корабель. Щоб пізнати спокій.
Поки не пізно.
Ну, якщо ви нас відпустите,
усі ми будемо не проти насолоджуватися всім разом із вами.
-Чому б і ні -Точно.
-Ви маєте приєднатися до нас. -Забагато людей.
-Перепрошую? -Забагато людей у басейні.
Довгі черги на гірку.
Це зовсім не весело.
Назад! Швидко!
Ну, спробувати варто було.
Хіба не клас?
Боже, я люблю відкриту дорогу.
Дві смуги, які можу завезти будь-куди.
Гаразд. Якби ти міг поїхати будь-куди, то куди б ти поїхав?
До Ніагарського водоспаду.
Так. Твоя матір.
Це магія дороги. Іноді забуваєш, куди їдеш.
Ніагарський водоспад.
Знаєш, я не лише готувати вмію.
Я можу багато чого тебе навчити.
Наприклад, як скласти простирадло, попрасувати штани,
замінити шину або посмажити ідеальну яєшню.
Ще я вмію зав'язувати краватку й знаю, що не варто казати на весіллі.
А ще знаю, як уникнути бійки.
Що ще. Можу намалювати гарну качку.
Одного разу я зібрав комод, не дивлячись на інструкцію.
Хай там як,
якщо тобі знадобиться щось із цього, можеш мені дзвонити.
Добре, тату.
Їду Наче дилер той
Якось сказав мені Твій час настав
Іноді карти не варті й гроша
Якщо не викладеш їх
Я крав горілку з мінібару!
Ось так! Нехай вітер віднесе це.
Я крав із твого гаманця й підробляв твій підпис!
Їду Фішки всі здали
І їду далі Наче дилер я
Ми разом Їдемо своєю смугою
Просто їдемо далі
НІАГАРСЬКИЙ ВОДОСПАД 667 КМ
Ти досі кохаєш маму?
Так. Вона була моєю першою дівчиною.
А я не був її першим хлопцем.
Якщо тобі цікаво.
Нецікаво.
Усе тому, що я сказав Маргарет,
а коли Маргарет знає щось, вона каже Стефані.
Стефані дружить з Амандою, вони завжди ходять до Шарлотти,
а два тижні тому, знаєш хто туди прийшов? Люсі!
Люсі — найкраща подруга Тіффані, яку я навіть не знаю,
а вона ходила з Кейт до єврейської школи.
Кейт знає Гілларі, яка щодня бачиться з Дженніфер,
а Дженніфер — патякало,
і Луїза сказала їй, що вона думала, що я хороший.
Але не настільки, щоб цілуватись.
Або зустрічатися.
Отак і було.
-А хто тобі подобався? -Луїза, тату!
Дякую, що підвозиш.
Не знав, що це буде так далеко.
Нічого.
Не хвилюйся. Навіть не помітиш, як доїдемо.
Чудово.
Подзвонимо Керол?
Ми вже попрощалися, сонце.
Я сумую за нею.
Я сумую за Еленою.
Ми впораємося. Обіцяю.
Вибачте, ваше кохання…
Воно прекрасне.
Дякую.
Ви шукаєте четвертого чи…
-Майкле! -Майкле!
-Полін! -Полін!
-Бернарде! -Бернарде!
Ми повертаємо наш корабель.
Ось вони.
Гей! Це наш корабель! Вам час забиратися.
-Що він сказав? -Троє впали за борт!
Намагаються їх витягнути.
Вони тонуть!
Сильніше!
Ну ж бо!
Тягніть!
Ще раз!
Завжди було цікаво, як це — рятувати когось.
Доволі цікаво.
Так!
Тягніть!
Відведи мене на місток.
Може, розвернемося?
Хвиля надто швидка, а ми надто повільні.
Що нам робити?
-Підіймемося. -Що?
Підіймемося.
Ми помремо.
Боже.
Ми помремо.
Усе гаразд.
Навіть якщо ні, ми разом.
Я люблю вас, мої кохані.
Я теж дуже вас люблю.
Так! Ми живі!
Дякувати Богу.
ЗОНА ВІДПОЧИНКУ
Як живіт?
Добре. А твій?
Не брехатиму. Ми не просто так спимо біля зони відпочинку.
Тату, це огидно.
Хіба так не краще, ніж самому їхати?
Так. Значно краще.
Що ж, час спати.
Готовий?
Так.
Добраніч.
Дорога Брук, коли я почав писати цього листа,
я думав про все, що міг сказати, щоб повернути тебе.
Наприклад, що я підкачався й навчився керувати літаком.
Але все це неправда.
Брук, ти найрозумніша, найдобріша й найвродливіша жінка, яку я знав,
і без тебе я б не був таким, яким є.
Але мета цього листа інакша.
Я нещодавно згадував, як ти сказала, що вагітна.
Пам'ятаю, я так панікувала. Я думав, що помру.
Але тоді ми дізналися, що це хлопчик, і тривога пройшла.
Тоді я знав, що в мене буде не лише син,
але, можливо, і новий найкращий друг.
Тож коли Стівен сказав, що їде,
я засмутився й наговорив йому всілякого, як і завжди.
Ще ніколи не почувався таким непотребом.
Прощання з ним вічно катуватиме мене.
Він — моя єдина радість.
Він — моя любов, гордість, мій друг.
Він — найважливіше, що в мене є,
і я не знаю, як житиму без нього.
Ми зараз сідаємо в машину.
Може, я спробою розтягнути дорогу наскільки це можливо.
Не сердься, якщо він спізниться.
Але що б ти не робила,
постарайся зробити останні місяці його життя найкращими.
Він на це заслуговує.
З любов'ю, Ерік.
Гей! Що таке?
Дідько. Ти не мав читати…
Вибач.
Що? Ні, усе гаразд.
Тату, я збрехав.
Я не знаю, де мама.
Я знав, що ти хочеш її побачити,
і ти був таким…
Тож я…
Ти не злишся?
Чому б мені злитися?
Це найщасливіший день у моєму житті.
Повірити не можу.
Ти не їдеш!
До того ж ти облажався так само, як облажався б я.
Я дуже тобою пишаюся!
Тату, мені трохи боляче.
Будь ласка,
дозволь ще так побути.
Добре.
Дякую, що відвіз додому.
Не знаю, що б ми робили, якби не ви.
-Шкода, що так вийшло з круїзом. -Добре повернутися на землю.
То що далі?
Поїду в подорож
Америкою.
Тепер у Великому каньйоні
можна обрати між північним та південним шляхом.
Раджу північну.
Щасти.
То куди їдемо далі?
Ми можемо поїхати будь-куди. Великий каньйон…
Як щодо Ніагарського водоспаду.
Справді?
Їдемо туди.
Так, чорт забирай!
Уперед!
Так!
Великий Каньйон!
МІЖШТАТНА АВТОМАГІСТРАЛЬ 70, ЗАХІД ВЕЛИКИЙ КАНЬЙОН — 555 КМ
Переклад субтитрів: Володимир Савельєв