Ikuinen aurinko.
Ikuiset aallot.
En muista, kuka olin, ennen kuin nousin laudalleni.
Vuorovesi on huuhtonut sen henkilön pois.
Surffatessaan ihminen on tyhjä taulu,
vapaa kulkemaan aaltojen matkassa.
Vapaa olemaan täysin oma itsensä -
ja etsimään täydellistä aaltoa.
Aaltojen syleilyssä on minun kotini.
Aallon murruttua esiin sukeltaa aivan uusi ihminen.
Kookos maistuu makeammalta auringossa.
Mahalo.
PÄÄROOLISSA CAROL KOHL
SUOLAVEDEN KEHTOLAULU SURFFAAJAN MATKA
Ihmiset ovat surffanneet Kapalissa keskiajalta asti.
Baba Lou Anne, Dottie, CP ja minä saavuimme viime viikolla.
Kapalin aallot ovat yhtä isoja kuin persoonallisuutemme.
Aallot murtuvat koralliriuttaan puhtaasti ja johdonmukaisesti.
Hienot olosuhteet.
Jotkut pitävät surffaamista urheiluna, mutta Baba Lou Annelle se on taidetta.
Hän on loistava surffaaja.
Hän osaa pitää kumpaa tahansa jalkaa edessä.
Siihen pystyy vain harva.
Vielä harvempi pystyy vaihtamaan jalkaa ilmassa.
Hyvät naiset ja herrat, Baba Lou Anne.
Dottie on tuore surffaaja mutta nauttii siitä kovasti.
Hän erosi hiljattain -
palattuaan töistä ja löydettyään miehensä sängystä suuhygienistin kanssa.
Nyt meri on hänen rakastajansa.
Hän ratsastaa kiihkeästi laudallaan, jonka lempinimi on "Suzie".
Tervehdi kameroita, Dottie.
CP eli Corinthia Panatopoulos on loistava surffaaja.
Toinen silmä on sokea, joten syvyysnäkö puuttuu.
Se ei näytä hidastavan häntä.
Yhdelläkin silmällä näkee, miten hyvä hän on. Katsokaa nyt.
Kun CP ei ole laudallaan aaltoja kesyttämässä,
hän kirjoittaa kirjaa.
Se on seikkailukertomus neljästä rikoksia ratkovasta naissurffaajasta.
VIERAILLA VESILLÄ
En tiedä, milloin kirja valmistuu, mutta pidän sen alusta.
Oopperalaulaja löydetään matalikolta heittotähti selässään.
Se on hyvää rantalukemista.
Kokoonnumme Kapalin rannoille -
20 kilometrin päähän Konon mansikanmuotoisista saarista -
viikon rantalomalle.
Sen jälkeen aiomme lähteä omille teillemme.
Baba Lou Anne suuntaa Seattleen.
Ei surffaamaan Alki Pointin aalloilla,
vaan base-hyppäämään Space Needle -tornista.
Dottie ja hänen lautansa Suzie suuntaavat Japaniin.
CP aikoo omistaa enemmän aikaa -
murhamysteeriensä nokkelille juonenkäänteille.
Minä aion kiertää maailman aurinkoisia kolkkia -
etsien suurimpia aaltoja ja ystävällisimpiä ihmisiä.
Samalla tutustun myös itseeni,
kun hyppään veteen surffilauta edellä.
Omistaudun surffaamiselle koko sielullani, vain minä ja hyvin vahattu lautani.
Siistiä.
Tällaiselle matkalle on tärkeää pakata hyvin.
Pakkaan fiksusti ja tarkoituksenmukaisesti.
Laukustani paikkansa löytävät surffilautavaha,
uimapuku, yksi krysanteemi,
kolme pyyhettä, onnenkaulakoruni,
aurinkovoide suojakertoimella 150,
kaksi kertakäyttökameraa, englanti-maori-matkailusanakirja,
Alice T. Townsendin roskaromaani Rakkauden nousuvedet,
surffauslegenda Kathy Kohner-Zuckermanin valokuva,
seitsemän suitsuketikkua,
valopistooli, aurinkolasit,
salaperäinen toteemiesine, viidakkoveitsi -
ja valmius luopua kaikesta ja hyväksyä elämän käänteet.
Ikävä kyllä matkalaukkunne näyttää olevan Lontoossa.
HAVAIJI
Viileä tuuli virkistää kolmen tunnin lennon jälkeen.
Cortésinmerellä tuuli on erityisen virkistävä.
Aloitan täydellisen aallon etsinnän täältä Cabo San Lucasista.
Tämä pikkukaupunki oli ennen vain surffaajien suosiossa,
mutta siitä on tullut suosittu turistikohde.
Se tunnetaan villistä yöelämästään.
Turistit juhlivat esimerkiksi klubeilla Señor Chi-Chi's ja Humalainen merenneito.
Minä en tullut jättimargaritojen tai märkä-T-paita-kilpailujen vuoksi.
Olen tullut surffaamaan.
Makeeta.
Alueella riittää eksyneitä kevätlomailijoita.
Kokonainen teini-ikäisten sukupolvi ei koskaan löytänyt takaisin kotiin.
Nämä humalaiset juhlijat kieltäytyvät aikuistumasta.
He tanssahtelevat hiekkarannoilla -
ja juovat vettä tästä myyttisestä suihkulähteestä.
Vettä, jolla on voima pitää heidät nuorina ikuisesti.
Tässä meressä kelluessaan -
on ikuisesti nuoruutensa matalikolla.
Ikuinen aurinko. Ikuiset aallot.
Ikuinen nuoruus.
Cabo San Lucasilla oli upeaa surffata.
Jos kuitenkin halusin löytää täydellisen aallon,
minun piti etsiä uutterammin ja matkustaa koskemattomiin paikkoihin.
Hei söpöläinen. Kun olet valmis, tuletko drinkille?
Ehkä ensi kerralla.
Tosi sulavaa. -Hiljaa. Itse et sanonut mitään.
SURFFAUSKIERROS
TASMANIANLAHTI
HATTERASIN SAARI
TUNTEMATON SIJAINTI, BERMUDAN KOLMIO
PÄÄSIÄISSAARI
BUNJIN RANTA
Täydellisten aaltojen etsintäni jatkuu täällä.
Mavericksin ranta on surffausmaailman Mekka.
Rannan aallot voivat nousta yli 18-metrisiksi.
Isojen aaltojen surffaajat koettelevat siellä taitojaan.
Tiesin, että minun olisi valmistauduttava.
Meditoin neljä kertaa päivässä, kaksi enemmän kuin yleensä.
Kuvittelin itseni sudeksi ja aallot peuranvasaksi.
Kuvittelin itseni karhuksi ja aallot ohi uiviksi lohiksi.
Katselin aaltoja rannalta, kallioilta keskellä yötä.
Katselin niitä, ahmin niitä, opin niistä.
Ennen kuin tiesinkään, olin valmis.
Päätin surffata hirviöaalloilla vanhan ystäväni Nadian kanssa.
Hän oli ollut hoitajana Sarajevossa ja nunnana Capadociassa.
Nyt hän ratsasti jättiläisillä.
On myönnettävä, että minua jännitti.
Näissä aalloissa tuntee itsensä pieneksi.
Hiekanjyväksi valtameressä.
Riisinjyväksi Jumalan lempeällä kämmenellä.
Kukistan vihdoin 15-metrisen aallon ja valmistaudun nousemaan Nadian tasolle.
Tuntuu upealta surffata sillä aallolla.
Se on puhdasta raakaa voimaa.
Ajattelen jo, että olen löytänyt etsimäni aallon.
Kun se on ohi, tajuan, etten ole.
Tämä on Nadian täydellinen aalto, ei minun.
Etsintä jatkuu.
Toscanassa päätin jättää aallot väliin.
Olin siellä toisesta syystä.
Tapaamassa vanhaa heilaani -
Angelo Alfolinia.
Oli selvää, ettei erossa vietetty aika ollut heikentänyt sidettämme.
Kiersimme maaseutua keskustellen politiikasta ja filosofiasta -
ja väitellen muun muassa rakkaudesta, elämästä -
ja italian elokuvateollisuudesta.
Puhuimme viinistä -
ja rypäleiden puristamisesta vanhoissa puutynnyreissä.
Valmistimme rigatonia ja tuoremozzarellaa -
ja söimme parasta koskaan maistamaani risottoa.
Vierailuni kuitenkin päättyi yhtä nopeasti kuin oli alkanutkin.
Auringon noustua lähdin matkaan -
jatkaakseni täydellisen aallon etsintää.
Arrivederci, rakkaani.
SURFFAUSKIERROS
Michiganjärvessä virtsasimme märkäpukuihimme pysyäksemme lämpiminä.
Thaimaan aallot olivat lyhytkestoisia,
mutta löysin matkamuiston, joka kestäisi eliniän.
Kaiken kaikkiaan viikko oli hyvä.
Silti jokin oli pielessä.
Olin eksynyt.
Mitä kauemmas matkustin, sen kauemmas tunsin sen karkaavan.
Oliko täydellistä aaltoa olemassakaan?
Kilokilon rannoilla selitin ongelmani Auli'ille,
paikalliselle surffaajalle, jonka mukaan ratkaisu piili psykotrooppisessa aineessa.
Aineen nimi oli "gesthaini".
Kyseinen kukka kasvaa mangrovepuiden rungoilla.
Sitten lepakot syövät ja ulostavat sen.
Luolien seinistä kaavittu uloste tarjoillaan teen seassa.
Oliko tässä etsimäni vastaus?
Sinä iltana Auli'i johdatti minut Saanapujoen rannoille -
tapaamaan Waileleksi kutsuttua vanhusta.
Wailelen uskottiin olevan yli satavuotias.
Hän oli opastanut monia eksyneitä.
Tartuin juomaan peloistani huolimatta ajatellen täydellistä aaltoani.
Olin nähnyt ne, täydelliset aallot.
Ne tuntuivat vihdoin olevan lähempänä kuin ikinä ennen.
SHARQIYAN AAVIKKO, OMAN
On helpompiakin tapoja päästä Omanin rannikolle Arabianmerellä.
Moni lentokenttä säästää matkalaiset patikoinnilta Sharqiyan aavikon halki.
Samalla jää kokematta aavikon dyynien ajaton valtameri.
En voinut tulla Omaniin käymättä täällä.
Asiaa.
Tee on hyvää.
Jackson kertoo, että se on karak chaita, paikallisten lempijuomaa.
Tapasin Jacksonin Manhattan Beachillä.
Silloin hän oli minuakin kovempi rantapummi.
Hän surffasi aamunkoitteessa, satoi tai paistoi.
Sitten hän luopui siitä.
Kun kysyn syytä, hän ei selvästikään halua vastata.
Ei siinä mitään.
Pakkomielle kasvaa joskus liian suureksi.
Siihen voi kadottaa itsensä niin, ettei mitään muuta jää.
Mitä Jacksonille tapahtuikin, hänen oli kai tultava aavikolle turvaan.
Nyt hän harrastaa kutomista.
Kun hän kysyy, miten voin, kerron näystäni.
Hirviö, sumu, täydellinen aalto…
Hän vain nauraa.
Eihän ateistille kannata saarnata evankeliumia.
Sen jälkeen Jackson muuttui poissaolevaksi.
Hän vajosi ajatuksiinsa, seuloi mielessään muistojen tuhkaa.
Hei sitten, Jackson.
Kiitos matosta.
Seuraavat päivät olivat vaikeita.
En saanut mielestäni näkyä täydellisistä aalloista.
Niistä tuli osa minua niin, etten saanut untakaan.
Päätin suunnata ainoaan paikkaan, jossa näystäni voisi tulla totta.
ITÄ-SUSSEX
Tätä unista merenrantakylää Itä-Sussexissa -
ei tunneta surffausmestana.
Kun tuuli yltyy ja sumu laskeutuu, kaikki kuitenkin muuttuu.
Viehättävä pikkukylä muuttuu kreisiksi surffausparatiisiksi.
Älytöntä.
Saapuessani annettiin sumuvaroitus.
Sumun paksuus ylitti sallitun rajan.
Rantavahti viittoili ihmisiä pois vedestä.
Täydellistä. Enemmän aaltoja minulle.
Se oli kuin suoraan näystäni.
Ei taivasta, ei merta.
Vain minä ja sumu.
Tiesin olevani lähellä.
Sitten kuulin sen. Aalto jylisi kasvaessaan.
Tässäkö se oli? Oliko…
Muistoni ovat sekavia.
Yhtenä hetkenä olin näyssäni, sitten…
Päiviä myöhemmin sulattelin yhä epäonnistumistani.
Lontoosta löysin eksyneen matkalaukkuni.
Esineet sen sisällä tuntuivat vierailta, kuin muukalaisen omaisuudelta.
Kenen krysanteemi tämä on?
Muukalaisen, joka uskoi täydelliseen aaltoon.
Perun rannoilla tajusin, ettei surffaus ollut enää minua varten.
Ehkä voisin opiskella ammatin kuten Jackson.
Valmistaa vaikka keramiikkamukeja.
Kaikkihan mukeista pitävät.
Muki on täydellinen lahja tilanteessa kuin tilanteessa.
Minun oli aika siirtyä eteenpäin.
Olin juuri lähdössä sisälle,
kun eteeni ilmestyi kangastuksen kaltainen hahmo.
Tunsin hänet jostain, mutta mistä?
Sitten tajusin sen.
Hän oli majakanvartijani jonkinlaisessa kaavussa.
Onko tuo psykiatrisen sairaalan ranneke?
Hän tunnisti epätoivon silmissäni ja kysyi, mikä oli vialla.
Hänen häilyessään tajuttomuuden rajamailla -
kerroin etsinnästäni ja surkeasta epäonnistumisestani.
Hän sanoi tuntevansa tien.
Siltä se ainakin kuulosti.
"Näytän sinulle täydelliset aaltosi."
Vastasin: "Kiitos, mutten enää usko niihin."
"Yhden päivän matka lamppuöljyllä."
Aluksi minua arvelutti.
Hän oli humalassa, ja sairaalakaapu oli arveluttava.
Jokin hänen silmissään herätti silti luottamukseni.
Niinpä seurasin häntä Perun viidakon sydämeen.
Vailla polkua, tienviittoja ja järjestystä -
hän seurasi oman mielensä kompassia.
Viidakko oli säälimättömän hedelmällinen.
Se oli kuuma, kostea ja täynnä hyttysiä ja myrkkykasveja.
Viidakko ei halunnut meitä sinne. Se yritti karkottaa meidät.
Miksi olinkaan seurannut muukalaista tähän painekattilaan?
Oliko hänellä aina ollut tatuointi niskassaan?
Yhdessä vaiheessa hän kääntyi ja sanoi: "Metsän henki on kanssamme."
Toivoin hänen olevan oikeassa.
Yöllä pidimme vuorotellen puumavahtia.
Hän nukahti ensin ja heräsi vasta aamulla.
Vasta iltapäivällä näimme sen.
Vihreyden meressä oli häivähdys sinistä.
Seurasimme sitä kuin majakkaa.
Siinä ne olivat hänen lupauksensa mukaisesti: täydelliset aallot.
Ne olivat todella kauniita.
Näky oli ihmeellinen.
Halusin heti rientää aaltojen syleilyyn.
Niitä lähestyessäni huomasin hiekassa jotain.
Oliko se surffilautani?
Miten ihmeessä?
Tajusin seisovani lähtöpisteessämme.
Silti näky edessäni oli täydellinen.
Miten se oli mahdollista? Mikä oli muuttunut?
Ainoa erilainen asia olin minä itse.
Etsintäni oli sokaissut minut.
Olin etsinyt aaltoja, joita ei tarvinnut etsiä.
Siihenkö mies oli pyrkinyt alusta lähtien?
Kävelyttikö hän minua viidakossa, jotta näkökulmani muuttuisi?
Muistin äkkiä koko matkani -
ja aallot, joilla olin surffannut -
Kapalissa, Cabossa, Mavericksissä,
Michiganissa, Kilokilossa -
ja täällä Valparaisossa.
Ne kaikki olivat olleet täydellisiä.
Ne olisivat aina täydellisiä.
Palasin kotiin Kapalin rannoille täynnä uutta elämäniloa,
enkä ollut yksin.
Painittuaan alligaattoreiden kanssa Australiassa -
ja vapaakiivettyään yksin El Capitanille -
Baba Lou Anne halusi vain relata aalloilla.
Dottiekin oli palannut.
Hän toi mukanaan Toshio Matsudan ja tämän laudan nimeltä Joaquin.
Myös CP saapui tervehtimään meitä.
Myytyään esikoiskirjansa elokuvaoikeudet hän oli aloittanut seuraavan.
Tällä kertaa surffaajanaiset soluttautuvat prätkäjengiin -
puhdistaakseen nimensä ja voittaakseen surffauskisan.
KUISKAUKSET AALLOILLA
Kuulostaa lumoavalta.
Minun matkani päättyy tähän.
Ikuinen aurinko. Ikuiset aallot.
Surffilaudalla tuntee olevansa elossa.
Olen turvassa kesän syleilyssä ja kiidän kohti ääretöntä.
Mitään palkintoa ei ole. Ei mitään jahdattavaa tai löydettävää.
Olen jo perillä liukuessani veden pinnalla.
Silloin koen täydellisyyden hetkiä.
Silloin aika pysähtyy ja sydämeni avautuu.
Aalto kestää vain hetken, mutta sen murruttua -
tarvitsee vain meloa seuraavalle ja tehdä sama uudestaan.
Ja uudestaan, ja uudestaan, ja uudestaan.
Tekstitys: Anne Aho