Beskrajni žalovi.
Beskrajni valovi.
Ne sjećam se tko sam bila prije negoli sam prvi put stala na dasku.
Tu je osobu plima odnijela.
Kad surfate, prazna ste ploča
i možete pustiti da vas valovi odnesu u ono što slijedi.
Možete biti savršena verzija sebe.
Pronaći savršeni val.
Voda vas obavija i grli.
To je meni dom.
Kad izađete s druge strane vala,
potpuno ste nova osoba.
Potpuno novi vi.
Kokosi se na suncu doimaju slađima.
CAROL KOHL U EPIZODI…
SLANA USPAVANKA: SURFERSKA ODISEJA
Ljudi još od srednjeg vijeka surfaju na Kapaliju.
Baba Lou Anne, Dottie, C. P. i ja došle smo prošli tjedan.
Na Kapaliju su valovi veliki kao naša ega.
Otkriveni greben osigurava ravnomjeran, čist val.
Vrlo lijepo.
Neki surfanje smatraju sportom,
no način na koji Baba Lou Anne surfa sličniji je umjetnosti.
Ona je zaista fantastična surferica.
Može surfati s bilo kojom nogom sprijeda. I desnom i lijevom.
Rijetki surferi to mogu.
Još ih manje može mijenjati nogu u zraku.
Dame i gospodo,
Baba Lou Anne!
Dottie ne surfa dugo, ali uživa do daske.
Ona se i nedavno rastala.
Nakon što je došla s posla
i zatekla muža u krevetu s dentalnom higijeničarkom,
sada joj je more ljubavnik.
Izvodi vratolomije na dasci zvanoj Suzie.
Pozdravi kamere, Dottie.
C. P., odnosno Corinthia Panatopoulos, sjajna je surferica.
Slijepa je na jedno oko, nema percepciju dubine,
ali čini se da je to ne sputava.
Ne trebate dva oka da vidite koliko je vješta.
Pogledajte kako rastura.
Kad nije na svojoj dasci i ne kroti zločeste valove,
C. P. piše knjigu,
pustolovni roman o četirima surfericama koje rješavaju slučajeve umorstva.
Ne znam kada će ga završiti, ali sviđa mi se početak jednog slučaja.
Operna pjevačica pronađena je u plićaku sa šurikenom u leđima.
Dobro štivo za plažu, bez sumnje.
Okupljamo se na obalama Kapalija,
20 km od otoka Kono, oblikovanih poput jagoda,
na tjednu sunca i zabave.
Poslije se planiramo razići i svaka poći svojim putem.
Baba Lou Anne ide u Seattle,
ne surfati na oštrim valovima na poluotoku Alkiju,
nego skakati sa Svemirske igle.
Dottie i njezina daska Suzie idu u Japan.
C. P. odlazi posvetiti više vremena
smišljanju domišljatih preokreta u svojim krimićima.
Što se mene tiče, ja ću loviti to sunce diljem svijeta,
u potrazi za najvećim valovima,
najsrdačnijim ljudima,
otkrivajući pritom sebe,
dok skačem u more sa svojom daskom.
Samo srce i duša,
samo moja daska i debeo sloj voska.
Prva liga!
Pakiranje za ovakvo putovanje iznimno je važno.
Morate biti pametni i promišljeno se spakirati.
Za mene to znači:
vosak za dasku,
kupaći kostim, jedna krizantema,
tri ručnika, moja sretna ogrlica od školjaka,
krema za sunčanje, faktor 150,
dva jednokratna fotića, maorski rječnik,
lako štivo za plažu Valovi ljubavi autorice Alice T. Townsend,
fotografija legendarne surferice Kathy Kohner-Zuckerman,
sedam štapića tamjana,
signalni pištolj, sunčane naočale,
tajanstveni totem, mačeta.
I spremnost da sve odbacite i prihvatite smjer u kojem vas život odvede.
Žalim, gospođo. Čini se da je vaš kovčeg u Londonu.
HAVAJI
Nema ničega ljepšeg od hladnog povjetarca nakon trosatnog leta.
Nema hladnijih voda od kristalno čistih voda Kalifornijskoga zaljeva.
Potragu za savršenim valom započinjem ovdje, u Cabu San Lucasu.
Nekoć su taj uspavani grad posjećivali samo surferi nomadi,
no Cabo San Lucas postao je nezaobilazno turističko odredište.
Poznat je po ludom noćnom životu.
Turisti sada dolaze tulumariti u Señor Chi-Chi's
ili u Pijanu sirenu, među ostalima.
Ali ja nisam došla radi golemih koktela
ni natjecanja u mokrim majicama.
Došla sam ovamo surfati.
Ludilo, brale!
Ima puno izgubljenih maturanata,
cijeli jedan naraštaj tinejdžera, koji se nikad nisu vratili kući.
Pijanih veseljaka koji odbijaju odrasti.
Svi plešu duž pješčanih obala
i piju vodu iz ovog mitskog vrela.
Vodu koja ima moć pomladiti i vječno ih održavati mladima.
Kad ste ovdje u moru,
uvijek ste u plićaku svoje mladosti.
Beskrajni žalovi.
Beskrajni valovi.
Beskrajna adolescencija.
Sve u svemu, Cabo San Lucas nudio je sjajne valove.
Ali ako sam kanila pronaći savršeni val,
morala sam se više potruditi i putovati na mjesta bez turista.
Slatkice, kad završiš, bi li išla s nama na cugu?
Možda drugi put.
Kakav zavodnik!
Začepi! Ti nisi ništa rekao.
SKAKANJE S VALA NA VAL
TASMANOVA DRAGA
OTOK HATTERAS
NEPOZNATA LOKACIJA, BERMUDSKI TROKUT
USKRŠNJI OTOK
PLAŽA BUNJI
Moja potraga za savršenim valom nastavlja se ovdje,
u meki surferskoga svijeta Mavericksu.
Kako ondje valovi dosežu više od 18 metara,
svaki se ozbiljni surfer danas želi ondje dokazati.
Prije negoli sam uopće ušla u more, znala sam da se moram pripremiti.
Meditirala sam četiri puta na dan,
dvaput više od uobičajenoga.
Zamišljala sam da sam vuk, a valovi lane.
Zamišljala sam da sam medvjed, a valovi losos u prolazu.
I gledala sam ga s obale, s litica, usred noći,
vječno sam ga promatrala, upijala ga, učila od njega.
Vrlo sam brzo postala spremna.
Odlučila sam zajahati čudovište s dugogodišnjom frendicom Nadjom.
Ona je bila medicinska sestra u Sarajevu,
a zatim redovnica u Kapadokiji.
Sad jaše goleme valove.
Lagala bih da kažem da nisam bila nervozna.
Takvi vas valovi podsjete na to koliko ste zapravo sitni.
Samo zrnce pijeska u moru.
Zrno riže na Božjem brižnom dlanu.
Napokon zajašem 15-metarski val i pripremim se uzaći na Nadjin nivo.
Nevjerojatan je osjećaj
daskati po tom valu.
To je čista moć.
Čista snaga.
Na trenutak pomislim da sam ga pronašla,
val koji sam tražila.
Ali poslije shvatim da nisam.
Ovo je Nadjin savršeni val, ne moj.
Potraga se nastavlja.
U Toskani sam odlučila potpuno preskočiti valove.
Ne, ovamo sam došla iz drugog razloga.
Posjetiti staru ljubav.
Angela Alfolinija.
Odmah je bilo jasno da razdvojenost nije narušila naše spone.
Lutali smo prirodom i razgovarali o politici, filozofiji
te raspravljali o raznim temama, od ljubavi i života
do naših zapažanja o talijanskoj kinematografiji.
Razgovarali smo o vinu
i vrijednosti grožđa stisnutog u stare drvene bačve.
Pravili smo rigatone i svježu mozzarellu
te jeli najukusniji rižoto koji sam u životu kušala.
Ali kao što je moj posjet brzo počeo,
tako je i završio.
Sunce je izašlo i morala sam poći,
vratiti se na svoje putovanje u potrazi za savršenim valom.
Arrivederci, ljubavi moja.
SKAKANJE S VALA NA VAL
Na jezeru Michiganu mokrili smo u surferska odijela da se ugrijemo.
U Tajlandu su, pak, valovi bili kratkotrajni.
No našla sam suvenir koji će mi vječno trajati.
Sve u svemu, dobar tjedan.
Ipak, nešto nije bilo kako treba.
Postala sam izgubljena.
Što sam više putovala, više sam osjećala da mi izmiče.
Je li savršeni val uopće postojao?
Na obalama Kilokila povjerila sam svoje zebnje Auli'iju,
lokalnom surferu koji je vjerovao da je ključ za savršeni val
psihotropik.
Zvali su ga „gesthaini”.
U početku je to cvijet koji raste na kori mangrova,
šišmiši ga progutaju
te izbace kao izmet, a ljudi ga sastružu sa zidova špilja
i naposljetku posluže u čaju.
Je li to odgovor koji sam tražila?
Te me noći Auli'i poveo niz obale rijeke Saanapu
glavarici poznatoj samo po imenu Wailele.
Wailele je navodno imala više od sto godina
i usmjeravala je mnoge izgubljene putnike.
Bojala sam se, ali ako je to bio put do savršenog vala, neka bude.
Vidjela sam ih, savršene valove.
I prvi mi se put činilo da su bliže nego ikad prije.
PUSTINJA SHARQIYA
Postoje lakši načini da se dođe do omanske obale Arapskoga mora.
Mnogi aerodromi poštede putnike napornog prolaska pustinjom Sharqiyom.
Ali im i uskrate pustinjske valove.
More dina zamrznuto u vremenu.
Nisam mogla doći u Oman i ne svratiti ovamo.
Brutalno!
Čaj je dobar.
Jackson kaže da je to karak chai, miljenik lokalnog stanovništva.
Jacksona sam upoznala na plaži Manhattan.
U to je doba bio još okorjeliji surfer nego ja.
Surfao je u zoru sedam dana u tjednu, po kiši i suncu.
A onda se svega toga odrekao.
Kad ga pitam zašto, očito je da ne želi razgovarati o tome.
To je u redu.
Neke opsjednutost slomi.
Možeš se izgubiti u njoj, dok ti jedino ona ne preostane.
Ma što se Jacksonu dogodilo,
mislim da je imao potrebu postaviti cijelu pustinju između sebe i valova.
Valjda ga sad jedino tkanje zanima.
Kad me pita kako sam, pričam mu o svojoj viziji.
Čudovište, magla, savršeni val.
On se samo nasmije.
Ne znam zašto sam uopće išla naviještati evanđelje ateistu.
Nakon toga Jackson je nekako nestao,
izgubljen, prekopavajući pepeo nečega u svom umu.
Bok, Jacksone.
Hvala na tepihu.
Idući su dani bili teški.
Nisam mogla izbaciti iz glave viziju tih savršenih valova.
Ušuljala mi se u nutrinu i počela mi utjecati na san.
Pa sam otišla na jedino mjesto
na kojem sam mogla pretvoriti viziju u stvarnost.
Ovaj uspavani obalni gradić smješten u Istočnom Sussexu
baš i nije poznat kao surfersko odredište.
Ali kad nastupe jaki naleti vjetra i spusti se magla, sve se promijeni
te se ovo osebujno mjestašce pretvori
u jedno od najbrutalnijih mjesta za jahanje na valovima.
Mrak!
Kad sam došla ovamo, najavili su maglu.
Više maglice i vlage nego što je uobičajeno.
Spasilac je počeo signalizirati da svi izađu.
Savršeno. Više valova za mene.
Bilo je baš kao u mojoj viziji.
Nema neba, nema mora.
Samo ja i magla.
Znala sam da sam blizu.
Onda sam je začula.
Tutnjavu rastućeg vala.
Je li to bilo to?
Je li to bio…
Sve je bilo mutno.
U jednom času proživljavala sam viziju, u idućem…
Danima poslije teško sam se mirila sa svojim neuspjesima.
U Londonu sam došla do svog izgubljenog kovčega.
Ali predmeti u njemu sad su se činili stranima.
Osobne stvari neznanke.
Čija je ovo krizantema?
Neznanke koja je vjerovala u savršeni val.
Na obalama Perua shvatila sam da surfanje više nije za mene.
Možda bih mogla izučiti zanat kao Jackson.
Možda izrađivati keramičke šalice.
Svi vole šalice.
Šalice, savršeni dar za svaku prigodu.
Samo sam znala da trebam nastaviti sa životom.
Kanila sam ući u kuću i odustati od svega kad se, poput fatamorgane,
pojavio lik.
Odnekud sam ga znala.
Ali odakle? Gdje sam ga upoznala?
Onda mi je sinulo.
Moj svjetioničar!
U nekakvoj halji?
Je li to psihijatrijska narukvica?
Odmah je prepoznao očaj u mojim očima i pitao me što me muči.
Dok se on povremeno gubio,
pričala sam mu o svojoj potrazi i kako sam strašno podbacila.
Rekao je da zna put.
Barem je tako zvučalo.
„Pokazat ću ti tvoje savršene valove.”
„Hvala”, rekoh. „Ali više ne vjerujem u to.”
„Dan putovanja uljem iz svjetiljke.”
Isprva sam bila oprezna.
Bio je pijan, a bolnička halja nije me nimalo umirivala.
No u očima je imao nešto zbog čega sam mu htjela vjerovati.
Pa sam pošla za njim u središte peruanske prašume.
Nije bilo puta, oznaka ni reda.
On je samo slijedio kompas u svom umu.
Prašuma je bila neobuzdano plodna.
Bilo je vruće, vlažno te puno komaraca i otrovnih biljaka.
Prašuma nas nije htjela i borila se da nas istjera.
Što sam učinila? Zar sam zbilja slijedila neznanca u ovu silovitu opasnost?
Je li imao tetovažu na vratu?
Je li je oduvijek imao?
U jednom se trenutku okrenuo i rekao:
„Duh šume sad je s nama.”
Silno sam se nadala da ima pravo.
U noći smo naizmjence čuvali stražu zbog puma.
On je prvi zaspao i nije se probudio do idućeg jutra.
Tek smo ga nekad poslijepodne ugledali.
U moru zelenila pojavio se tračak plavetnila.
Išli smo prema njemu kao da je svjetionik.
Bili su ondje, baš kako je obećao.
Savršeni valovi.
Bili su zaista prekrasni.
Čudesan prizor.
Morala sam što brže ući i iskusiti ih.
Ali kad sam se približila,
primijetila sam nešto u pijesku.
Je li to bila moja daska?
Ali kako?
Shvatila sam da stojim ondje odakle sam krenula,
a ipak je upravo ondje bilo savršenstvo.
Kako je to moguće? Što se promijenilo?
Naposljetku, jedino sam ja bila drukčija.
Moja me potraga bila zaslijepila.
Cijelo sam vrijeme tražila valove koje nije bilo potrebno pronaći.
Je li to zapravo bila njegova namjera?
Vukao me kroz prašumu kako bih progledala i promijenila pogled na stvari?
Odjedanput sam se sjetila cijelog putovanja,
a s njim i svih valova na kojima sam surfala.
Na Kapaliju, Cabu, Mavericksu,
Michiganu, Kilokilu
i ovdje u Valparaísu.
Svi su oni bili savršeni.
Uvijek će biti savršeni.
Vratila sam se na obale Kapalija, preobražena novim pogledom na život.
Ali nisam bila sama.
Nakon hrvanja s aligatorima u Zapadnoj Australiji
i penjanja na El Capitan
Baba Lou Anne jedva je čekala da se opusti na kulerskim valovima.
I Dottie se vratila,
s novim prijateljem Toshijem Matsudom i njegovom daskom Joaquinom.
A tko je svratio da nas pozdravi?
C. P.
Nakon što je dogovorila ekranizaciju prvog romana,
C. P. počela je pisati sljedeći.
Ovaj su se put naše četiri surferice infiltrirale u opasnu bajkersku bandu,
da skinu ljagu sa svojih imena i pobijede na natjecanju u Redondo Beachu.
Zvuči napeto.
Što se mene tiče, moje putovanje završava ovdje.
Beskrajni žalovi.
Beskrajni valovi.
Kad ste na svojoj dasci, živi ste,
na sigurnome u spokoju ljeta, jurite prema beskraju.
Nema nagrade ni naknade.
Nemate što loviti ni pronaći.
Već ste ondje.
Klizite po moru.
Tada se dogodi savršenstvo.
Tada vrijeme stane i srce vam se otvori.
Možda to bude samo na trenutak,
ali nakon što se val spusti,
samo morate ući u more i opet ga uhvatiti.
I opet.
Prijevod titlova: Vojmir Špoljarić