Végtelen napsugarak.
Végtelen hullámok.
Mikor először deszkára álltam, elfelejtettem, aki azelőtt voltam.
Azt a valakit magával ragadta az ár.
Szörfözés közben tiszta lap vagy.
Szabadon hagyhatod, hogy a hullám döntse el, mi legyen.
A tökéletes éned lehetsz.
Hogy megtaláld a tökéletes hullámot.
Körülölelnek a vizek, a karjukba vesznek.
Ott otthon érzem magam.
Amikor kijössz egy hullám túloldalán,
teljesen új ember vagy.
Vadonatúj énnel.
A kókuszdió édesebbnek tűnik a napon.
Köszönöm!
CAROL KOHL FŐSZEREPLÉSÉVEL…
SÓSVÍZI ALTATÓDAL: EGY SZÖRFKALAND
Kapaliban az emberek már a középkor óta szörföznek.
Baba Lou Anne, Dottie, CP és én a múlt héten érkeztünk.
Kapaliban a hullámok akkorák, mint a személyiséged.
A kiálló zátony tiszta, kiszámítható töréspontot teremt.
Nagyon szép.
Sokan sportnak tartják a szörfözést,
de amit Baba Lou Anne művel a vízen, az közelebb áll a művészethez.
Tényleg fantasztikus szörfös.
Bármelyik lába lehet elöl. A bal is, a jobb is.
Kevés szörfös képes erre.
Még kevesebben tudnak a levegőben megpördülve irányt váltani.
Hölgyeim és uraim: Baba Lou Anne!
Dottie nem régóta szörfözik, de iszonyúan élvezi.
És viszonylag frissen vált el.
Egyszer hazajött munkából,
és a férjét az ágyban találta egy fogászasszisztenssel,
így azóta a tenger a szerelme.
Suzie nevű deszkáján száguld a szilaj hullámokon.
Köszönj a kameráknak, Dottie!
CP, vagyis Corinthia Panatopoulos, kiváló szörfös.
Egyik szemére vak, így nincs mélységérzékelése,
de ez egyáltalán nem lassítja le.
Felesleges két szem, úgyis látszik, milyen tehetséges.
Nézzétek!
Amikor nem a deszkáján lovagolja az ádáz hullámokat,
CP a könyvén dolgozik.
Kalandregényt ír négy szörfös nőről,
akik rejtélyes bűnügyeket oldanak meg.
Nem tudom, mikor fejezi be, de tetszik, ahogy kezdődik.
Halott operaénekest találnak a parton egy dobócsillaggal a hátában.
Ideális olvasmány napozáshoz.
Összegyűltünk az óceán partján Kapaliban,
20 kilométerre az eper alakú Kono-szigetektől,
hogy egy hétig lazuljunk a napon.
A tervek szerint utána szétválunk, és mindenki megy a maga útjára.
Baba Lou Anne Seattle-be megy.
De nem az Alki-földnyelv vad hullámain akar lovagolni,
hanem bázisugrani a Space Needle tetejéről.
Dottie és a deszkája, Suzie, Japánba mennek.
CP azért megy el, hogy több ideje legyen
agyafúrt csavarokat kitalálni rejtélyes bűnügyeihez.
Ami engem illet, én üldözőbe veszem a napot a világ körül,
hogy megleljem a legnagyobb hullámokat és a legbarátságosabb embereket,
és jobban megismerjem önmagamat is,
ahogy a szörfdeszkával előre a vízbe vetem magam.
Csak a szívem és a lelkem,
na meg a vastagon begyantázott szörfdeszkám.
Király!
Egy ilyen útnál nagyon fontos a csomagolás.
Észnél kell maradni, és céltudatosan pakolni.
Nekem ez a következőket jelenti: gyanta a szörfdeszkához,
fürdőruha,
egy krizantém,
három törülköző, a szerencsehozó kagylónyakláncom,
150-es faktorú naptej,
két eldobható fényképezőgép, egy angol-maori társalgási zsebkönyv,
egy olcsó ponyva a strandra, Szerelem a habokban Alice T. Townsendtől,
Kathy Kohner-Zuckerman szörflegenda fényképe,
füstölők, hét darab,
jelzőpisztoly, napszemüveg,
a misztikus totemem, egy macséta.
És a hajlandóság, hogy megválj mindettől, és elfogadod, amit az élet hoz.
Sajnálom, hölgyem! A bőröndje sajnos Londonban landolt.
HAWAII - CSENDES ÓCEÁN
CABO SAN LUCAS - MEXIKÓ
Nincs is jobb a hűvös szellőnél három órányi repülés után.
És sehol sem hűsebb a szellő, mint a Cortez-tenger szűz vizei felett.
A tökéletes hullám keresését itt, Cabo San Lucasban kezdem.
Régen egy álmos kisváros volt, ahová csak nomád szörfösök jártak,
de Cabo San Lucas mostanra kihagyhatatlan turisztikai célpont lett.
A város pezsgő éjszakai életet kínál.
A turisták a Señor Chi Chiben vagy a Spicces Sellőben mulatoznak,
hogy csak párat említsek.
De én nem az óriási Margaritákért jöttem,
sem a vizespóló-versenyekért.
A szörfözés hozott ide.
Faja.
Sok itt az elkallódott fiatal,
egy egész nemzedéknyi kamasz,
akik sosem tértek haza a tavaszi szünetről.
Állandó mámorban úszó mulatozók, akik nem hajlandók felnőni.
Csak táncolnak a tengerpart homokjában,
és kortyolgatják egy itteni kút varázsvizét,
ami csodálatos életerőt és örök fiatalságot ad.
Amikor kint lebegsz az óceánon,
mindig ifjúságod teljében érzed magad.
Végtelen napsugarak.
Végtelen hullámok.
Végtelen kamaszkor.
Mindent egybevetve, Cabo San Lucasban jó volt szörfözni.
De ha meg akarom találni a tökéletes hullámot,
olyan helyre kell utaznom,
amit még nem tettek tönkre a turisták.
Szia, szexi! Ha végeztél, nem iszol velünk egy italt?
Talán legközelebb.
Ez simán ment.
Fogd be! Te meg sem tudtál szólalni.
HULLÁMRÓL HULLÁMRA
TASMAN-ÖBÖL
HATTERAS-SZIGET
ISMERETLEN HELY, BERMUDA HÁROMSZÖG
HÚSVÉT-SZIGET
BUNJI-PART
A tökéletes hullám keresését itt folytatom.
A szörfösök Mekkájában, a Mavericks-parton.
A több mint 20 méter magasra tornyosuló hullámok
igazi kihívás elé állítják még a gyakorlott szörfösöket is.
Szóval mielőtt kieveztem, tudtam, hogy fel kell készülnöm.
Naponta négyszer meditáltam,
kettővel többször, mint szoktam.
Elképzeltem, hogy farkas vagyok, a hullámok pedig őzgidák.
Elképzeltem, hogy medve vagyok, és a vonuló hullámok lazacok.
És én kémleltem őket, a partról, a sziklákról egész álló éjjel,
lestem őket, magamba szívtam őket, tanultam tőlük.
Nagyon hamar készen álltam.
Ezt a szörnyet régi barátnőmmel, Nadiával együtt lovagoltam meg.
Nadia régen Szarajevóban volt ápolónő,
majd apáca lett Kappadókiában.
Most óriásokat lovagol.
Hazudnék, ha azt mondanám, nem voltam ideges.
Az ekkora hullámok ráébresztenek, milyen kicsi vagy.
Csak egy homokszem az óceánban.
Egy rizsszem Isten szerető tenyerében.
Végül elkaptam egy 15 méteres hullámot,
és készültem, hogy feljebb megyek, Nadia közelébe.
Fantasztikus érzés suhanni egy ilyen hullámon.
Színtiszta hatalom,
színtiszta erő.
Egy pillanatig azt hittem, megtaláltam.
A hullámot, amit kerestem.
De amikor vége volt, tudtam, hogy mégsem.
Ez Nadia tökéletes hulláma volt, nem az enyém.
A keresés tehát folytatódott.
Toszkánában úgy döntöttem, hogy teljesen hanyagolom a hullámokat.
Ennek a látogatásnak más oka volt.
Egy régi kedvesemhez jöttem.
Angelo Alfolinihez.
Rögtön kiderült, hogy az idő nem gyöngítette a köztünk lévő köteléket.
Bebarangoltuk a vidéket, politikáról, filozófiáról beszélgettünk,
és megvitattunk egy sereg témát a szerelemtől az életig,
vagy éppen az olasz filmművészetig.
Beszélgettünk a borról,
és hogy miért olyan finom a régi fahordókba préselt szőlő.
Csináltunk rigatonit, friss mozzarellát,
és a világ legfinomabb rizottója volt a vacsoránk.
Ám amilyen hirtelen történt az odautazásom,
úgy is ért véget.
A kelő nappal én is útnak eredtem,
hogy folytassam a tökéletes hullám keresését.
Arrivederci, szerelmem!
HULLÁMRÓL HULLÁMRA
A Michigan-tavon a szörfruhánkba pisiltünk, hogy ki ne hűljön a testünk.
Thaiföldön a hullámok gyorsan kifulladtak,
de az itt szerzett szuvenírem egy egész életre szól.
Összességében jó hét volt.
De valami mégsem stimmelt.
Valahogy elvesztem.
Minél többet utaztam, annál távolabb sodródtam tőle.
Egyáltalán létezik a tökéletes hullám?
Kilokilo partjain elmeséltem a gondjaimat Auli'inak, a helyi szörfösnek,
aki úgy hitte, hogy a tökéletes hullámot pszichotróp szerekkel lehet megtalálni.
Ők ezt úgy hívták: „gesthaini”.
Kell hozzá egy virág, ami a mangrovefák kérgén nő,
amit majd megesznek és székletükkel kiürítenek a denevérek.
Ezt aztán lekaparják a barlang faláról, és tea formájában felszolgálják.
Vajon ezt a választ vártam?
Aznap este Auli'i levitt a Saanapu folyón
egy Wailele nevű öregasszonyhoz.
Wailele több mint 100 éves volt,
és sok hóbortos utazón segített már.
Féltem, de a tökéletes hullámokért kész voltam belevágni.
Láttam őket. A tökéletes hullámokat.
És akkor először úgy éreztem, közelebb vannak, mint valaha.
SHARQIYA SIVATAG - OMÁN
Az Arab-tengeren lévő ománi partra egyszerűbben is el lehet jutni.
Számos repülőjárat van,
szóval megspórolható az átkelés a Sharqiya sivatag gyilkos homokján.
Csakhogy akkor lemaradnánk a sivatag hullámairól is.
A dűnék időtlen tengerétől.
Ha már Ománban voltam, ezt nem hagyhattam ki.
Ez ám a hullám!
A tea kellemes volt.
Jackson elmondta, hogy ez a karak chai, a helyiek kedvence.
Jacksont Manhattan Beachben ismertem meg.
Akkoriban nagyobb szörfőrült volt még nálam is.
Már pirkadatkor deszkán volt, a hét minden egyes napján.
Aztán hirtelen abbahagyta.
Kérdeztem az okát, de láttam, hogy nem akar beszélni róla.
Semmi gond.
Egyeseknek teherré válhat a megszállottság.
Annyira a hatalmába keríthet, hogy semmi más nem létezhet mellette.
Bármi is történt Jacksonnal,
egy egész sivatagra volt szüksége, hogy elválassza magát a szörftől.
Úgy tudom, most a szövés a mániája.
Megkérdezte, hogy vagyok, így elmeséltem neki a látomásomat.
A szörnyről, a ködről, a tökéletes hullámról.
De ő csak nevetett.
Tudhattam volna, hogy butaság evangéliumról papolni egy ateistának.
Ezután Jackson valahogy befele fordult,
mint aki teljesen belevész gondolatai hamvainak rostálgatásába.
Ég veled, Jackson!
Kösz a szőnyeget!
Az ezt követő pár nap nehéz volt.
Nem tudtam kiverni a fejemből a tökéletes hullámok látomását.
Teljesen átvette az uralmat fölöttem, már aludni sem hagyott.
Így elindultam az egyetlen helyre,
ahol reméltem, hogy valósággá válhat.
Ez a Kelet-Sussexben lévő
álmos tengerparti városka nem egy kimondott szörfparadicsom.
De amikor feltámad a szél és leszáll a köd, mindez megváltozik.
A különös kis falu átváltozik
egy ínyenceknek való szörfcsemegévé.
Király!
Érkezésemkor éppen ködriadó volt
a szokásosnál is sűrűbb, áthatolhatatlan köd miatt.
Az őrök mindenkit kiparancsoltak a vízből.
Tökéletes. Több hullám marad nekem.
Pont olyan volt, mint a látomásomban.
Sem ég, sem óceán.
Csak én és a köd.
Tudtam, hogy közel járok.
Aztán meghallottam.
Egy erőt gyűjtő óriáshullám moraját.
Ez lesz az?
Ez lesz…?
Elhomályosult minden.
Egyik pillanatban a látomásomat éltem, a másikban…
Teltek a napok, de nem tudtam feldolgozni a kudarcot.
Aztán Londonban visszakaptam az elveszett bőröndömet.
De a bene lévő dolgok most idegennek tűntek.
Mintha egy idegen cuccai lettek volna.
Kié ez a krizantém?
Egy idegené, aki hitt a tökéletes hullámban.
Peru partjainál jöttem rá, hogy a szörfözés már nem nekem való.
Talán kitanulhatnék egy szakmát, mint Jackson.
Csinálhatnék kerámiabögréket.
Mindenki szereti a bögréket.
A bögre tökéletes ajándék minden alkalomra.
Tudtam, hogy ideje továbblépni.
Beletörődtem hát, és már indultam volna befelé,
amikor, akár egy délibáb, felbukkant egy alak.
Valahonnan ismerős volt.
De honnan? Hol találkoztam vele?
Aztán rájöttem.
Ő a világítótorony őre. De mi ez a köpeny rajta?
Az egy… pszichiátriai karszalag?
Rögtön látta a kétségbeesést a szememben, és megkérdezte, mi a baj.
Úgy tűnt, hol tudatánál van, hol nincs,
miközben elmeséltem neki keresésem és csúfos kudarcom történetét.
Azt mondta, ismeri az utat.
Legalábbis ezt véltem hallani.
„Megmutatom neked a tökéletes hullámot.”
Mondtam neki, hogy köszönöm, de már nem hiszek benne.
„Egynapos út olajlámpással.”
Eleinte óvatos voltam.
Részeg volt, és a kórházi köpeny sem volt túl bizalomgerjesztő.
De volt valami a szemében, amitől végül hittem neki.
Így hát követtem őt a perui őserdő szívébe.
Nem volt sem ösvény, sem jelzés, sem rend.
Csak a fejében lévő iránytűt követte.
A dzsungel irgalmatlanul életteli volt.
Forró, párás, tele szúnyogokkal és mérgező növényekkel.
A dzsungel nem látott minket szívesen, és próbált kiűzni.
Mit tettem?
Tényleg követek egy idegent ebbe a brutális bujaságba?
Az ott egy tetoválás a nyakán?
És mindig ott volt?
Egyszer megfordult, és azt mondta:
„Az erdő szelleme immár velünk van.”
Reméltem, hogy igaza van.
Éjjel felváltva őrködtünk a pumák miatt.
Elsőként ő ment aludni, és csak másnap reggel ébredt fel.
Már kezdett délutánra járni, mikor megpillantottuk.
A kék csillámokat az óceán zöldjén.
Követtük, mint valami jelzőfényt.
És ott voltak, épp ahogy megígérte.
A tökéletes hullámok.
Gyönyörűek voltak.
Felemelő, csodálatos látvány.
Gyorsan futásnak eredtem, hogy beléjük vessem magam.
De ahogy közelebb értem,
észrevettem valamit a homokban.
Ez az én szörfdeszkám?
De hogyan?
Ekkor jöttem rá, hogy pont ott állok, ahonnan indultam,
csak most maga volt tökéletesség.
Hogy lehetséges ez? Mi változott?
Végül is semmi nem volt más, csak én.
A keresés elvakított.
A hullámok, amiket kerestem, végig előttem voltak.
Vajon kezdettől ez volt a férfi szándéka?
Azért cipelt át a dzsungelen,
hogy ezzel megváltozzon a nézőpontom?
Hirtelen elsöprő erővel tért vissza az egész utam,
és vele az összes hullám, amin lovagoltam.
Kapaliban, Cabóban, Mavericksben,
Michiganben, Kilokilóban
és itt, Valparaisóban.
Mindegyik tökéletes volt.
És mindig tökéletesek maradnak.
Hazamentem Kapaliba, felvillanyozva az új életbölcsességemtől.
De nem voltam egyedül.
Miután kajmánokkal birkózott Nyugat-Ausztráliában,
és szólóban, kötél nélkül megmászta az El Capitant,
Baba Lou Anne szívesen elkísért egy kis suhanásra a hűs hullámokon.
Dottie is visszatért,
és elhozta Toshio Matsudát, új barátját, és annak Joaquin nevű deszkáját.
Na és ki más ugrott be még? CP.
Az első regényéből filmet forgattak,
így máris belevágott a következőbe.
Ezúttal a négy női szörfös beépül egy veszélyes motoros bandába,
hogy tisztázzák nevüket, és megnyerjék a Redondo Beach-i szörfversenyt.
Lebilincselőnek ígérkezik.
Ami engem illet, az utam itt ér véget.
Végtelen sugarak.
Végtelen hullámok.
Amikor a deszkán vagy, érzed, hogy élsz,
biztonságban vagy a nyár csöndjében, és suhansz a végtelen felé.
Nincs jutalom, nincs trófea.
Nincs mit üldözni és megtalálni.
Már ott vagy.
Suhansz a tenger vizén.
Ilyenkor következik be a tökéletesség.
Az idő megáll, és a szíved kitárul.
És talán csak egy másodpercig tart,
de amikor letesz a hullám,
csak annyi a dolgod, hogy kievezz és elölről kezdd az egészet.
És újra.
A feliratot fordította: Györfi Rita