SERIÁL NETFLIX
Co se to sakra děje?
Tohle bude někoho stát místo.
CAROL A KONEC SVĚTA
TŘI MĚSÍCE A 21 DNÍ DO KONCE SVĚTA
Personální oddělení, případ číslo 7-3.
Nebo možná čtyři.
V zájmu co nejrychlejšího a nejpodrobnějšího shrnutí
dnešní události
jsem dosud neprovedla srovnání s případy se staršími spisovými čísly.
Dnes přibližně v 11 hodin dopoledne
došlo k incidentu, který lze popsat jedině
jako spontánní záchvat hysterie.
Tato nekontrolovatelná vlna emocí
zachvátila osazenstvo kanceláře přesně na tři a půl minuty,
než nakonec polevila.
Omlouvám se. Už končím.
Lze těžko přesně určit, co podnítilo dnešní události.
Postačí říct, že je to jeden z mnoha případů nepředvídatelného chování,
které se na pracovišti objevily během posledních pár měsíců.
Patří sem mimo jiné klábosení u výdejníku vody,
záchvaty hurónského smíchu,
„dej mi pět” i „dej mi pěst”,
a v jednom případě i poplácání po rameni.
Před třemi týdny jsem byla svědkem neplatonického objetí.
Milý posluchači, myslím, že tyto události
nějak souvisí s citovým výlevem, který se tu dnes odehrál.
A kromě toho se jejich načasování zdá být neoddělitelně spojeno
s přijetím jedné zaměstnankyně.
Jisté Carol Daphne Kohlové.
Svobodná. Bezdětná.
Kontakt pro případ nouze, Bernard a Pauline Kohlovi.
Myslím, že za Carol číhá…
Ahoj, já jsem Carol.
Máš šik kravatu, Bille.
To ne! Sakra. Sakra. Kruci.
Mohla by nás zničit.
Na první pohled je slečna Kohlová dokonalá zaměstnankyně.
Z jejího poslušného vystupování čiší jistá nepojmenovatelná spolehlivost
a mohlo by se zdát, že jí její plachost nedovolí vystoupit z řady.
Ale pod jejím mírným vystupováním se skrývají nebezpečné sklony k revoltě,
které se již, jak se obávám, začínají šířit na pracovišti.
Poprvé jsem si chování slečny Kohlové všimla v úterý 7. dubna.
Sarah.
Vanesso.
Francine.
Jména jsou pojmenováním toho, kdo jsme.
Když si je vybavíme, vzniká jistá míra důvěrnosti.
Když se vysloví vaše jméno, nastolí se určitá intimita.
Už nejste jen cizí člověk nebo kolega,
nyní jste známý člověk s potenciálem dalšího sblížení.
Time. Jille.
Alysso. Jamesi. Cathy.
Po tomto nakonec následoval incident,
při němž slečna Kohlová odvedla osm spolupracovníků na střechu
na nevyžádanou tryznu za jistého Davida Douglase Seavera.
Tento incident vyústil v časovou prodlevu v trvání…
osmi minut a 43 sekund.
Od té doby vylomeniny slečny Kohlové nabírají na bezostyšnosti.
15. dubna se slečna Kohlová pustila do výzdoby svého pracoviště,
aby s využitím předmětů s osobní hodnotou vtiskla osobnost
svému pracovnímu prostředí.
Podle mě není vhodné vystavovat si na pracovišti
fotografie vámi vyživovaných osob,
ale mám pro tento obecný postoj pochopení.
Naopak mám nulovou toleranci pro takový kýč,
jako je sbírka keramických myší slečny Kohlové.
Nákaza se pomalu, ale jistě rozšířila mezi ostatní zaměstnance.
Je tu k vidění celá záplava cetek, fotografií
a různých uskupení osobních předmětů.
Mdlé mihotání soukromých životů,
tady, v naší kanceláři.
Jako mávnutím ruky
byla profesionalita, kterou toto pracoviště ztělesňovalo, najednou pryč.
Slečna Kohlová to možná nezvratně změnila.
Krátká poznámka, slečna Kohlová před pár týdny při vyřizování
pracovní záležitosti zrekvírovala jedno firemní vozidlo.
Od té doby používá toto vozidlo téměř denně k osobním účelům.
Nepřijatelné.
Naštěstí pro firmu se mi podařilo předem odhalit její další krok.
Jde o nepovolenou výměnu obědů.
Společné obědy,
zejména ty, kde probíhají vzájemné výměny nebo ochutnávky
jsou bránou ke kamarádšoftům.
Když někdo zjistí, že někdo jiný má v těstovinách s pestem také rád rajčata,
vytvoří to porozumění,
porozumění, které vybuduje most
který nevyhnutelně vede k přátelství.
Nyní máte kvůli rajčatům
někoho, s kým chcete trávit svačinové pauzy
a sdělovat mu svá tajemství.
I obyčejná bramborová frittata
může u někoho vyvolat pocit větší oddanosti ke kolegovi
než k jeho povinnostem.
Ale milý posluchači, tohle je teprve začátek.
Ofenzíva přátelství slečny Kohlové našla první oběti
ve dvou kdysi spolehlivých zaměstnancích,
počínaje jistou Donnou Shawovou.
Afroameričanka, rozvedená, pět dětí,
astigmatismus v obou očích.
Slečna Shawová je pro nás personalisty takzvaná „ideální zaměstnankyně.“
Spolehlivá, cílevědomá,
nalézá potěšení v tom, že její práce má smysl,
nebo alespoň dříve nalézala.
Co přesně přimělo tento vzor svědomitosti
navázat spojenectví se slečnou Kohlovou nelze zjistit,
ale je to pro naši věc velká ztráta.
C'est la vie.
Třetí člen tohoto rebelantského triumvirátu je poněkud záhadou.
Luis Felipe Jacinto na první pohled budil dojem přijatelného zaměstnance.
Zpravidla dochvilný, pracovitý, podle všeho naprosto tuctový.
Ale při bližším pohledu
jsem u něj začala pozorovat znepokojivou joie de vivre,
nespoutanou chuť do života, již rutina a rigoróznost kancelářské práce
nejspíš potlačily,
dokud ji v něm slečna Kohlová neprobudila.
Nedokážu zpívat s ní, takže ji někdy doprovázím na zobcovou flétnu.
Ty dokážeš hrát Whitney Houston na zobcovou flétnu?
Jednou jsem si tu flétnu vzala na koncert, ale bála jsem se hrát.
Postupem času
se těmto třem podařilo vyvolat mezi zaměstnanci pocit jednoty tím,
že jejich přičiněním vznikla celá škála rušivých aktivit.
Založení klubu španělské konverzace.
Každotýdenní návštěvy solária.
Několik případů, kdy si slečna Kohlová hrála na dohazovačku,
díky čemuž vzniklo několik párů a nejméně jedna polyamorní čtyřka.
Příchod toulavého psa.
Sledujte! Ten pejsek za námi šel až dovnitř!
Napadá někoho jméno?
Amaya?
Leonard? Suzanne?
A postupné zindividualizování všech Terryů.
- Terry B. - Díky, Carol.
- Terry L. - Jsi hodná, Carol.
- Terry P. - Díky, Carol.
- Terry F. - Danke schön, Carol.
- Terry C. - Jsem ti zavázán, Carol.
Což mě přivádí k poslední a nejzávažnější podvratné akci slečny Kohlové,
která dle mého mínění způsobila ono nedávné pozdvižení.
Samozřejmě mluvím o…
- Pardon, že rušíme. - Co se děje?
- Kde je ta zpráva? - Proč není hotová?
Dva dny by vám měly stačit.
Vyšetřování trvá dlouho. Postupuji nejrychleji, jak to jde.
- Výborně. - Nezapomeňte nás informovat.
Chci e-mail s celkovým shrnutím.
Tohle je opravdu smutné.
Celkem zklamání.
Přemýšlím, že si konečně pořídím nové vložky do bot.
Něco s oporou klenby.
Nejspíš něco s ochranou paty pro chůzi po betonu.
Něco s gelovou výplní, ale ne moc měkkého.
- Něco tužšího… - Bernarde.
- Pauline. - Aha.
Jsme spolu už několik let…
Panebože! To je nádhera!
Samozřejmě, Michaele! Samozřejmě.
A protože gravitační síla planety Keppler zpomaluje rotaci Země,
připravte se na 19hodinové dny a 19hodinové noci.
Já tě spapám!
No ano. Slupnu tě jako malinu.
Neškrábat, Pablo.
Neškrábat.
Jak jsem říkala,
zmíněné události
mě přivádí k poslední a nejpodvratnější akci slečny Kohlové,
která dle mého mínění způsobila nedávné pozdvižení…
Applebee's.
Samozřejmě mám na mysli Applebee's.
No tak, Luisi. Už je čas jít.
Počkej, ještě jedno číslo.
Sedm. Devět.
To jsou dvě čísla.
Je to velké číslo, Donno.
Čtyři. Osm.
- Jedete domů? - Snažím se. Luis zdržuje.
Jo. Já taky nerada odcházím.
Rozptylujete mě.
Čtyři a nula.
794 840 dolarů.
Proč je tohle vždycky tak těžké?
Tak to prostě je. Tvoje práce tu bude zítra.
Ale my přece nemusíme.
- Cože? - Můžeme něco podniknout.
Vzpomínáte na tu noc s Davidem?
To mě moc bavilo!
Vláčeli jsme sem a tam mrtvolu a ty ses nervově zhroutil.
A to nemluvím o tom, že mám pořád smradlavej kufr.
Ale když si tohle všechno odmyslíme.
Žádná mrtvola?
Žádná mrtvola.
Drinky?
V baru? Chraň pánbůh.
Radši budu v posteli.
Bývá tam moc magorů, kterým to všechno visí všude možně.
- Člověk se pak na nic nesoustředí. - Jo.
Kéž by existovalo nějaké místo jako kancl.
Tiché a bez toho všeho šílenství tam venku.
Počkejte, jedno takové místo znám.
Druhý domov.
Neformální místo vyzdobené v originálním stylu,
kde najdete pohodlné posezení a bezedné nápoje.
A především…
Je to blízko? Jdu, jen pokud je blízko.
Je to v sousedství.
Tak nás veď.
Paráda!
Hej! Můžu jít taky?
Zní to zábavně.
- Jasně. - Jo.
Super. Sbalím si věci.
Chraň vás ruka páně, jestli skončí mrtvej v mým kufru.
Hergot, Carol.
Kdybych věděla, že umíš takovýhle Appletini,
Chodíme sem od samýho začátku.
Co na to mám říct?
Bůhví.
Asi mám prostě talent.
Carol je na plech.
Tohle musíme dělat častěji.
Jo! Třeba každý týden.
Jsem pro.
Mám vás ráda.
Jo.
To zní jako plán.
Jmenuje se to „Applebee's“.
Applebee's? Počkej, ale není to…
Terryové!
Je to někdo, koho znám?
Chloe!
Carol!
Já už jsem tu byla. Jen jsem si odskočila…
Patricku!
NĚKDE JE PĚT HODIN ODPOLEDNE
Andrew!
Heather! Vezmi to za mě.
Už necítím ruce.
Další otázka.
„Jak se říká skupině krůt?“
Kancelářské krysy, vidím, že se pokoušíte podvádět.
Sedni si na prdel.
Kdo má rád tacos?
Dlouho jsme hledali srdce svá,
ale oba věděli…
Na zdraví.
Na šťastnou hodinu.
Milý posluchači, musím se omluvit za to, co teď uslyšíš.
Musíš mi věřit, že jsem se do tohoto vyšetřování pouštěla
s těmi nejčistšími úmysly,
abych identifikovala existenciální hrozbu pro naši kancelář a vymýtila ji.
V tomto jsem však selhala.
Když jsem se poprvé dozvěděla o takzvané „šťastné hodině“,
stěží jsem tomu dokázala uvěřit.
V kolik dneska večer jdeš?
Hned po práci. Nemůžu se dočkat.
Takže jsem byl odhodlaná spatřit to na vlastní oči.
Milý posluchači, je těžké popsat, co jsem tam našla.
Na první pohled
to byla jen skupina kolegů, kteří se dobře baví v grill baru,
ale bylo to něco víc.
To místo mělo atmosféru.
Mělo sílu.
Pro blaho kanclu jsem tomu musela učinit přítrž.
HR!
Ale to se nestalo.
Původně jsem měla v plánu splynout s davem.
Rychle jsem zjistila, že je to nemožné.
Na pracovišti bylo snadné zachovat anonymitu.
Byla jsem jen další ozubené kolečko v soukolí Kanclu.
Ale zde v tomto podivném ráji, výtvoru slečny Kohlové,
měli všichni jméno.
Všichni se znali.
Všichni byli rodina.
A já, navzdory všem svým velkým plánům na sabotáž,
časem taky.
Namlouvala jsem si, že se se všemi seznamuji jen kvůli vyšetřování.
Že hraji bingo kvůli vyšetřování.
Bingo! Bomba! Mám bingo!
Že zpívám karaoke kvůli vyšetřování.
Nikdy na mě nezapomeň.
Nikdy, nikdy, nikdy…
Nikdy na mě nezapomeň.
Když kolem jdeš,
zavoláš jméno mé?
Popravdě řečeno jsem podlehla viru, který jsem hodlala zničit.
Je to virus, který teď hrozí zničit náš drahocenný Kancl.
Citové pouto.
- Myslím, že máme problém. - Kde je ta zatracená zpráva?
- Potřebujeme tu zprávu. - Už jsem skoro hotová.
Chápete vůbec, co je tu v sázce?
- Chci ji mít hned na stole! - Ano, jistě.
Vrhá to špatné světlo na všechny.
Kurvíte to ve velkém.
Kurvíte.
K oné neblahé události došlo dva týdny od poslední šťastné hodiny.
Výsledkem mého vyšetřování
bylo zjištění, že spontánní záchvat hysterie,
který před pár dny zachvátil pracoviště,
nebyl ve skutečnosti spontánní, ale že ho cosi spustilo.
Spustila ho citová pouta, která vznikla mezi zaměstnanci.
To, co začalo tím, že se slečna Kohlová naučila jména svých kolegů,
se od té doby vyvinulo v určitý typ komunity.
Komunity lidí, kterým na sobě vzájemně záleží…
a kteří se pro to dobrovolně rozhodli
navzdory bolesti, kterou jim to může vzhledem k současným okolnostem přinést.
Když se nyní zaměstnankyně během dne podívá na svého kolegu,
nevidí pracovníka úseku pohledávek.
Vidí Bruce.
Nebo Casey.
Nebo Amandu.
Nevidí jen kolegy, ale i přátele.
Přátelé, o nichž ví, že je jednoho dne, a to velmi brzo, ztratí navždy.
Tyto záchvaty emocí se budou s ubývajícími měsíci a týdny zhoršovat,
čímž se připraví půda pro úplnou implozi Kanclu.
Náš štít vůči sentimentálnímu chaosu vnějšího světa je napadrť,
naše životní rutina přerušena.
Žalm planety Keppler pronikl těmito milovanými zdmi
a nedokáže ho přehlušit ani kvílení kopírek.
Následovat bude hoře a šílenství.
A není sporu o tom, že vinu za tento neblahý vývoj
nese na svých bedrech jistá…
- Ahoj. - Ahoj.
Promiň.
Jen se jdu zeptat, jestli dneska přijdeš na šťastnou hodinu.
Ne. Dneska ne.
Aha. Ale posledních pár týdnů jsi nám tam chyběla.
No nic. Dobrou noc, Kathleen.
Jak jsi mi to řekla?
Kathleen.
Tak se jmenuješ, ne?
Jejda! Popletla jsem to?
Ne, nepopletla.
Aha, dobře.
Tak na viděnou zítra.
Tímto uzavírám případ číslo 7-…
Tímto uzavírám vyšetřování.
Poznámka,
moje rozhodnutí ohledně zaměstnankyně Carol Daphne Kohlové
je uvedeno v přiložené písemné zprávě.
Tak co říkáš, Carol?
Tohle je fajn.
Ale vždyť je.
Opravdu.
K RUKÁM VEDENÍ
Nepostrádá někdo klíčky od hondy?
Díky.
Většina lidí si ani nevšimne, že nosím náušnice.
Dobrou noc, Kathleen.
Překlad titulků: Petr Putna