Mi ütött ezekbe?
Valakit ezért tutira ki fognak rúgni.
CAROL ÉS A VILÁGVÉGE
HÁTRALÉVŐ IDŐ: 3 HÓNAP, 21 NAP
Hét, kötőjel, hármas számú HR-es ügy.
Vagy esetleg négyes.
Hogy a ma történtekről minél gyorsabban és részletesebben számolhassak be,
egyelőre nem vetettem össze a korábbi esetek ügyszámával.
Körülbelül 11 óra 0 perckor a mai napon történt egy incidens,
amit csak egyféleképpen nevezhetek: „spontán hisztériaroham”.
A görcsös érzelemkitörés az irodában pontosan három és fél percig tartott,
és utána végre elcsitult.
Bocs, skacok! Befejezem.
Nehéz meghatározni, mi volt az incidens oka.
Annyi biztos, hogy egyike volt a számos deviáns megnyilvánulásnak,
melyek az elmúlt hónapokban fordultak elő az irodában.
A teljesség igénye nélkül sorolom:
csevegés a vízautomata mellett,
heves nevetőgörcsök,
tenyérpacsik, ökölkoccok,
és egy esetben vállveregetés.
Három hete tanúja voltam egy csöppet sem plátói ölelkezésnek.
Kedves hallgatóm, hiszem, hogy ezen események
valami módon mind összefüggenek a ma tapasztalt érzelmi kitörésekkel.
Ráadásul a történtek időrendi sorrendje félreérthetetlenül jelzi azok kapcsolatát
egy bizonyos alkalmazott felvételével.
A neve: Carol Daphne Kohl.
Egyedülálló. Gyermektelen.
Vészhelyzeti kontaktjai Bernard és Pauline Kohl.
Azt hiszem, ha Carol után eredek…
Helló, Carol vagyok!
Király a nyakkendőd, Bill!
Jaj, ne! Basszus! Banyek!
Ez a nő elpusztíthat minket.
A felszínen Miss Kohl a tökéletes alkalmazott.
Készséges természete miatt meglehetősen megbízhatónak tűnik,
és azt hihetnénk, hogy félénksége engedelmességre készteti.
De az ártalmatlan külső mögött egy veszélyes lázadó lappang,
aki, attól tartok, máris elkezdte megfertőzni az irodát.
Miss Kohl viselkedése először április 7-én, kedden szúrt szemet.
Sarah.
Vanessa.
Francine.
A nevünk a lényünk lényegét jelöli.
A kimondását közvetlenségként éljük meg.
Ha a nevünkön hívnak, létrejön egy bizonyos intimitás.
Már nem idegenek vagyunk, nem csupán munkatársak,
hanem ismerősök, amiből bármi kifejlődhet.
Tim. Jill.
Alyssa. James. Cathy.
Ezt aztán egy másik incidens követte,
mikor is Miss Kohl nyolc kollégájával kivonult a tetőre,
ahol kéretlen búcsúztatót tartottak
egy bizonyos David Douglas Seaver emlékére.
Az eset nyolc perc és 43 másodperc lopott idővel károsította meg az irodát.
Miss Kohl bohóckodása azóta még arcátlanabbá vált.
Április 15-én Miss Kohl hozzálátott munkaállomása kicsinosításához,
azaz szívének kedves tárgyakkal tette személyesebbé
íróasztalát és környékét.
Én magam úgy vélem, az iroda nem megfelelő hely
közszemlére állítani eltartottjainkat,
de megértem azt ezt övező érzelmeket.
A giccset azonban egyáltalán nem tolerálom,
különösen Miss Kohl kerámiaegér-kollekcióját.
Lassan, de biztosan a járvány elterjedt dolgozóink között.
Kitört a csecsebecsék, fotók pandémiája,
a közszemlére állított személyes tárgyaké.
A magánszféra halovány fényei pislákolnak
itt, az irodánkban.
És az általa megtestesített profizmus ezzel egy csapásra elpárolgott.
Miss Kohl megváltoztatta, talán végérvényesen.
Mellesleg Miss Kohl elkért egy első osztályú céges járművet
munkahelyi feladatok ellátására, aminek már néhány hete.
Azóta szinte naponta használja ezt a járművet személyes célokra.
Ez elfogadhatatlan.
Irodánk szerencséjére sikerült kipuhatolnom a következő lépését.
EBÉDCSERE-FELIRATKOZÁS CAROL KOHL
Engedélyezetlen ebédcsere.
A közös ebédektől,
különösképp melyekhez csere, osztozkodás vagy svédasztal társul,
már csak egy lépés a barátkozás.
Ha kiderül, hogy a kollégád is szereti a paradicsomot a pesztós tésztán,
máris megszületett a megértés,
a megértés pedig az a híd,
ami kivétel nélkül mindig barátsághoz vezet.
A paradicsom miatt immár van egy társad, akivel kávészünetre mész,
akinek elmondod a titkaidat.
Elég egy sima krumplis frittata,
hogy lojálisabb legyen valaki az új munkatársához,
mint a kötelességeihez.
Ám, nyájas hallgatóm, mindez csupán a kezdet.
Miss Kohl barátságoffenzívájának
áldozatul esett két megbízható alkalmazottunk is.
Elsőként egy bizonyos Donna Shaw.
Afro-amerikai, elvált, ötgyerekes,
mindkét szemére bandzsa,
vagyis HR-es szakkifejezéssel: „ideális alkalmazott”.
Megbízható, feladatorientált,
akinek a munka az élet értelme és célja,
vagy legalábbis eddig így volt.
Rejtély, hogy a szorgalom e mintaképe, miért szövetkezett Miss Kohllal,
ám ügyünk számára mindenképp hatalmas veszteség.
C'est la vie!
A lázadó triumvirátus harmadik tagja bizonyos mértékig rejtély.
Ránézésre Luis Felipe Jacinto olyan volt, mint a többi hasznos munkaerő.
Megbízhatóan pontos, szorgalmas, minden szempontból teljesen érdektelen.
De ahogy jobban megnéztem, szemet szúrt nála
egy megmagyarázhatatlan és igen nyugtalanító joie de vivre,
egy pezsgő életöröm,
amit az irodai rutin és szigor vélhetően elnyomott,
és amit Miss Kohl aztán újra felélesztett.
Nem igazán tudok énekelni, ezért néha furulyán kísérem.
Tudsz Whitney Houstont játszani furulyán?
Egyszer elvittem egy koncertre, de nem mertem elővenni.
Ahogy múlt az idő,
a hármas megteremtette az összetartozás érzését a dolgozók közt,
mégpedig egy sereg bomlasztó tevékenység által.
Ilyen volt a spanyol nyelvklub ebédidőben.
Jó napot! A nevem Donna.
Fantasztikus! Barátaim?
Szia, Donna!
Ilyen volt a heti szoláriumozás.
Miss Kohl több ízben játszott kerítőnőt is,
ami több párocskát hozott össze, és minimum egy poliamor négyest.
Egy kóbor kutyát is befogadtak.
Odanézzetek! Ez a kutyus követett minket!
Ki akar neki nevet adni?
Amaya?
Leonard? Suzanne?
És fokozatosan individualizálták a Terryket.
- Terry B. - Kösz, Carol!
- Terry L. - Szuper!
- Terry P. - Köszike!
- Terry F. - Danke schön!
- Terry C. - Lekötelezel, Carol!
Mindezek elvezettek Miss Kohl legújabb és leghatásosabb rombolási akciójához,
és azt hiszem, ez a felelős a múltkori felkavaró incidensért is.
Természetesen, amiről beszélek…
- Elnézést! - Mi lesz már?
- A jelentését várjuk. - Miért nincs még kész?
Siessen! Volt rá két napja.
Az ilyen nyomozáshoz idő kell. Sietek, ahogy tudok.
- Jól van. - Ne felejtsen el tájékoztatni!
Kérek egy részletes összefoglaló e-mailt.
Micsoda szégyen!
Roppant kiábrándító!
Fontolgatom, hogy ideje új talpbetétet vennem.
Ami tartja a talp boltozatát.
És védi a sarkamat is, ha aszfalton járok.
Lehet zselés is, csak ne legyen túl puha.
- Inkább kemény, mint… - Bernard!
- Pauline! - Oké.
Mindketten évek óta mellettem vagytok, és…
Uramisten! Hát ez csodálatos!
Hát hogyne, Michael! Természetesen!
És ahogy a Keppler gravitációs vonzása lelassítja a Föld forgását,
készülhetünk a 19 órás napokra és 19 órás éjszakákra.
Meg foglak zabálni!
Bizony! Mindjárt megeszlek!
Jaj, ne karmolj, Pablo!
Nem szabad karmolni.
És mint mondtam, az előbb vázolt események alapján eljutottam
Miss Kohl legújabb és legveszélyesebb hadműveletéhez,
és szerintem ez húzódik az e heti nyugtalanító incidens mögött is…
az Applebee's.
És itt természetesen az Applebee's grillbárra gondolok.
AZ APPLEBEE'S
Gyere már, Luis! Ideje hazamenni.
Várj! Csak még egy számot.
Hét… kilenc.
Ez két szám.
Mert hosszú szám, Donna.
Négy… nyolc…
- Mentek haza? - Mennék, de Luis késleltet.
Megértem. Én is utálok hazamenni.
Megzavartatok a számolásban.
Négy és nulla.
Hétszázkilencvennégyezer 840 dollár.
Miért olyan nehéz hazamenni?
Ez már csak ilyen. A munkád holnap is itt lesz.
- Tudjátok, nem muszáj hazamennünk. - Tessék?
Úgy értem… csinálhatnánk valamit. Emlékeztek arra az estére Daviddel?
Ó, az olyan jó buli volt!
Furikáztunk egy hullával, aztán sírógörcsöt kaptál.
És hogy mást ne mondjak, a csomagtartóm azóta is bűzlik.
De ezúttal más lenne.
Nem lesz hulla?
Nem lesz hulla.
- Igyunk valamit? - Egy bárban?
Isten őrizz! Akkor már inkább az ágy.
Túl sok hangyás hadonászik a himbilimbijével.
- Semmit sem lehet csinálni tőlük. - Ez igaz.
Bár lenne egy olyan hely, mint az iroda!
Csendes, mentes a külvilágtól.
Srácok! Én tudok egy helyet.
Otthon helyett otthon.
Egy barátságos hely hangulatos berendezéssel,
kényelmes fotelekkel, feneketlen italokkal.
És ami a legjobb…
Közel van? Csak akkor megyek, ha közel van.
Persze, itt van a környéken.
Akkor mutasd az utat!
De izgalmas!
Hali! Én is jöhetek?
Jó bulinak hangzik.
- Persze. - Hogyne.
Szuper! Akkor megyek a cuccomért.
Adja az Úr, hogy ne végezze a csomagtartómban!
A fenébe, Carol!
Ha tudtam volna, hogy ilyen Appletinit csinálsz,
az első perctől ide jártunk volna.
Mit mondhatnék erre?
Nem tudom. Biztos megy ez nekem.
Carol megrészegedett.
Ezt többször csinálhatnánk.
Igen! Minden héten.
Én benne vagyok.
Szeretlek titeket.
Igen. Jó tervnek tűnik.
Úgy hívják, hogy „Applebee's”.
„Applebee's”? Várj! Az nem…?
A Terryk!
Találkoztam vele?
Chloe!
Carol!
Bocs, én már itt voltam. Csak kiléptem…
Patrick!
VALAHOL 5.00 ÓRA VAN
Andrew!
Heather! Vedd már át!
Leszakad a karom.
Következő kérdés.
Hogy hívjuk a kacsa hímjét?
Irodisták, úgy látom, csalni próbáltok.
Üljetek vissza a seggetekre!
Ki szereti a tacót?
Oly sokáig tépelődtünk
Mindketten tudtuk…
Csirió!
Éljen a Boldog Óra!
Kedves hallgatóm, ami most jön, azért előre elnézést kérek.
El kell hinnie nekem,
hogy a legtisztább szándékkal vágtam bele ebbe a nyomozásba,
hogy az irodánk létét fenyegető veszélyt azonosítsam és kiirtsam.
Azonban kudarcot vallottam.
Amikor először értesültem az, idézem: „Boldog Óra” nevű jelenségről,
alig tudtam elhinni.
És ma este hánykor mész?
Munka után azonnal. Alig várom.
Ezt a saját szememmel kellett látnom.
Kedves hallgatóm, nehéz leírni, amit ott találtam.
A külső szemlélő csak egy kedélyes összejövetelt látott egy kellemes bárban,
ám itt többről volt szó.
A helyet érzelmek töltötték be.
Erő.
Az iroda érdekében ennek véget kellett vetni.
HR!
Ám nem így történt.
Először úgy terveztem, hogy elvegyülök.
Gyorsan kiderült, hogy ez lehetetlen.
Az irodában könnyű volt névtelennek maradnom.
Csak egy fogaskerék voltam az Elterelés gépezetében.
De itt, Miss Kohl különös elíziumi mezőin
mindenkinek volt neve.
Mindenkit ismertek.
Mindenki családtag volt.
Idővel, dacára összes grandiózus szabotázstervemnek,
magam is az lettem.
Győzködtem magam, hogy csak a nyomozás kedvéért járok oda.
A nyomozás kedvéért bingóztam.
Bingó! Bakker! Bingóm van!
Csak a nyomozás kedvéért karaokéztam.
De valójában legyőzött az a vírus, amit el akartam pusztítani.
A vírus, amely most szeretett Elterelésünk létét fenyegeti.
A kötődés.
- Nagy baj van. - Hol az az átkozott jelentés?
- Nagyon kell már. - Már majdnem kész.
Felfogja, hogy mi forog kockán?
- Azonnal kérem! - Sietek.
- Ez mindenkire rossz fényt vet. - Ezzel most kurvára elcseszte!
Elcseszte!
Az incidensre két héttel az utolsó Boldog Óra után került sor.
A nyomozásom során megállapítottam,
hogy az irodánkat pár napja hatalmába kerítő spontán hisztériaroham
valójában nem is spontán volt, hanem kiváltott.
Az iroda dolgozói között kialakult érzelmi kötődések váltották ki.
Azzal, hogy megtanulta a munkatársai nevét,
Miss Kohl egyfajta közösséget kovácsolt.
Egy közösséget, ahol törődnek egymással.
Ahol önként úgy döntöttek, szeretik egymást,
dacára annak, hogy ez akár fájdalmas is lehet,
ismerve a jelen körülményeket.
Most, ha valamelyikük napközben a munkatársára pillant,
már nem az ügyintézőt látja.
Hanem Bruce-t.
Vagy Casey-t.
Vagy Amandát.
Nemcsak munkatársak, hanem barátok.
És tudják, hogy ezt a barátot egy napon,
egy közeli napon, örökre elveszítik.
Az idő fogyásával az érzelmi rohamok súlyosbodnak majd,
előkészítve az Elterelés teljes megsemmisülését.
Megrepedt a pajzs, ami megvédett a külvilág érzelmi káoszával szemben,
létfontosságú rutinunk megtorpant.
A Keppler dala áthatolt szeretett falainkon,
és már nem nyomhatja el a fénymásoló zakatolása sem.
Ezt követi majd a bánat és a téboly,
és kétség sem fér hozzá,
hogy aki mindezért felelős, kizárólag egy bizonyos…
- Helló! - Helló!
Elnézést!
Csak azt szeretném kérdezni, hogy jön-e ma esti összejövetelre.
Nem. Ma este nem.
Oké. Hát, hiányoltuk az elmúlt hetekben.
Jól van. Jó éjt, Kathleen!
Hogy szólított?
Kathleen.
Ez a neve, igaz?
Jaj, ne! Rosszul mondtam?
Nem, jól mondta.
Rendben.
Hát, akkor holnap találkozunk!
Ezzel lezárom a HR-es ügyet, amelynek száma 7-es, kötőjel…
Ezzel lezárul a nyomozás.
Üzenem hallgatómnak,
hogy a Carol Daphne Kohl alkalmazottra vonatkozó feltárásaimat
kiegészítem egy írásbeli jelentéssel is.
Nos, mit mondasz, Carol?
Ez olyan jó!
Mert az.
Tényleg az.
KIZÁRÓLAG A VEZETŐSÉG FIGYELMÉBE
Nem vesztette el valaki egy Honda kulcsát?
Köszönöm.
Úgy érzem, a legtöbben észre sem veszik, hogy fülbevalót hordok.
Jó éjt, Kathleen!
A feliratot fordította: Györfi Rita