Якого біса?
Когось за це звільнять.
КЕРОЛ
ЗАЛИШИЛОСЯ 3 МІСЯЦІ ТА 21 ДЕНЬ
Випадок у відділі кадрів номер 7–3.
Або ж 4.
Заради того, щоб переказати сьогоднішні події
якомога швидше й детальніше,
я поки не перевіряла номери попередніх справ.
Сьогодні приблизно о 1100-й годині
стався інцидент, який можна назвати хіба що
спонтанною істерією.
Хвиля емоцій зненацька
захлинула офіс рівно на три з половиною хвилини
а потім вщухла.
Вибачте, народ. Я вже все.
Важко визначити, що стало причиною подій.
Достатньо буде сказати, що це лише один з нерегулярних випадків
прояву непередбачуваної поведінки за останні кілька місяців.
Зокрема це розмови біля кулера для води,
сплески веселого сміху,
давання п'ять знизу й зверху,
були навіть поплескування по плечу.
Три тижні тому я спостерігала неплатонічні обійми.
Дорогий слухачу, я переконана, що ці події
якось пов'язані зі сплеском емоцій, який відбувся сьогодні.
Ба більше, їхня поява нерозривно пов'язана
з приходом однієї працівниці.
Керол Дафні Кол.
Неодружена. Без дітей.
Екстрені контакти: Бернард та Полін Кол.
Уважаю, що за Керол ховається…
Вітаю, я Керол.
Білле, крута краватка.
О ні! Чорт. Зараза.
Вона може знищити нас.
На перший погляд, пані Кол — ідеальна працівниця.
Її смиренна покірність випромінює певну ауру надійності,
і можна подумати, що через свою сором'язливість вона не виділятиметься.
Але під покровом добросердності ховається справжня небезпечна бунтівниця,
яка, боюся, уже почала заражати своїм характером працівників.
Уперше я виокремила поведінку пані Кол у вівторок сьомого квітня.
Саро.
Ванессо.
Франсін.
Імена позначають кожного з нас.
Коли їх згадують, здається, що людина вже нас знає.
Коли називають ваше ім'я, це створює інтимну атмосферу.
Ви вже не просто колеги,
тепер ви знайомі, з можливістю стати чимось більшим.
Тіме. Джилл.
Алісо. Джеймсе. Кеті.
Після цього стався інцидент,
коли пані Кол вивела вісьмох працівників офісу на дах,
щоб провести попередньо неузгоджений обряд прощання з Девідом Дугласом Сівером.
Інцидент призвів до марнування
восьми хвилин і сорока трьох секунд.
Відтоді витівки міс Кол стали ще нахабншіими.
У день 15-го квітня пані Кол вирішила прикрасити робоче місце,
використовуючи дорогі їй речі, щоб висвітлити свою особистість
навколо свого столу.
Особисто я не думаю, що офіс — вдале місце
для висвітлення фінансово залежних від вас людей,
але я розумію загальну ідею.
З іншого боку, я не переношу такий несмак,
а особливо колекцію керамічних мишей пані Кол.
Повільно, але впевнено зараза ширилася від працівника до працівника.
Купа іграшок, фотографій,
колекції різних особистих речей на показ.
Ледь помітний вогник особистого життя,
тут, у нашому офісі.
Помахом руки професіоналізм, притаманний цьому офісу, повністю зник.
Пані Кол змінила його. Можливо, невідворотно.
До того ж кілька тижнів тому пані Кол взяла в користування
автомобіль компанії у зв'язку з робочою необхідністю.
Відтоді вона майже щодня використовувала цю машину для особистих справ.
Неприйнятно.
На щастя для офісу, я змогла передбачити її наступний крок.
Несанкціонований обмін обідами.
Обіди в компанії,
особливо ті, що включають обмін, торгівлю чи складчину —
прямий шлях до дружніх стосунків.
Коли один дізнається, що інший любить помідори в пасті песто,
це формує розуміння,
а розуміння формує міст,
що неодмінно веде до дружби.
Тепер через томати
у вас є людина, з якою можна попити кави
і якій можна розповісти секрет.
Навіть звичайна картопляна фритата
може зробити когось лояльнішим до нових колег,
ніж до обов'язків.
Але, дорогий слухачу, це все лише початок.
Жертвами наступу дружби пані Кол
стали двоє надійних працівників.
Першою стала Донна Шоу.
Афроамериканка, розлучена, п'ятеро дітей,
астигматизм обох очей.
У відділі кадрів ми називаємо таких ідеальними працівниками.
Надійна, цілеспрямована,
отримує задоволення від виконання роботи.
Або принаймні отримувала.
Достеменно невідомо, чому ідеал працьовитості
подружився з пані Кол,
але це велика втрата для нашої справи.
C'est la vie.
Третій член тріумвірату повстанців — для мене справжня загадка.
На перший погляд, Луїс Феліпе Хасінто здавався нормальним працівником.
Приходив вчасно, працьовитий — зовсім непримітний.
Але коли я придивилася,
я почала помічати за ним незрозумілу й страшну жвавість,
нестримну жагу до життя, яку рутинність і строгість офісу
певно, придушували,
лише щоб пані Кол розкрила її.
Я не можу підспівувати, тож іноді я акомпаную на блок-флейті.
Ти граєш Вітні Г'юстон на блок-флейті?
Якось я принесла її на концерт, але занадто боялася грати.
З часом ця трійця сформувала почуття єдності в інших працівників
через впровадження різних неординарних заходів.
Створення обіднього клубу іспанської.
Щотижневі сеанси засмаги.
Були кілька випадків, коли пані Кол гралася в сваху,
що спричинило появи кількох пар та навіть стосунків учотирьох.
Прибуття бродячої собаки.
Дивіться! Цей малий пішов за нами!
Хтось хоче дати йому ім'я?
Амая?
Леонард? Сюзанна?
Та поступової індивідуалізації Террі.
-Террі Бі. -Дякую, Керол.
-Террі Ел. -Дякую, Керол.
-Террі Пі. -Дякую, Керол.
-Террі Еф. -Дякую, Керол.
-Террі Сі. -Дуже вдячний, Керол.
І все це приводить до останнього й найважливішого потрясіння,
яке, на мою думку, є результатом попередніх порушень.
Звісно, я кажу про…
-Перепрошую. -Що відбувається?
-Хотіли спитати про звіт. -Чому він не готовий?
Мав би вже бути. Було два дні.
Розслідування потребує часу. Я стараюсь зі всіх сил.
-Добре. -Не забувайте інформувати нас.
Напишете електронного листа з підсумками.
Це сором.
Я розчарований.
Думаю нарешті купити нові устілки.
Може навіть ортопедичні.
Може, із захистом для п'яток, щоб ходити по бетону.
Щось гелеве, але не надто м'яке.
-Щось міцніше… -Бернарде.
-Полін. -Гаразд.
Ви обоє роками були поруч і…
Боже мій! Як чудово!
Звісно, Майкле! Звісно.
Гравітаційний вплив Кеплера сповільнює обертання Землі,
тож готуйтеся до днів і ночей, що тривають 19 годин.
Я тебе з'їм!
Так. Зараз з'їм.
Не дряпайся, Пабло.
Не дряпайся.
Як я й казала,
попередньо описані події
привели мене до останнього й найсерйознішого вибрику пані Кол,
який, на мою думку, призвів до потрясіння, що сталося цього тижня…
«Еплбіс».
Звісно я кажу про «Еплбіс».
ЕПЛБІС
Ну ж бо, Луїсе. Час іти.
Стривай, ще одне число.
Сім. Дев'ять.
Це вже два.
Це велика цифра, Донно.
Чотири. Вісім.
-Збираєтеся додому? -Намагаюся. Луїс затягує.
Так. Теж не хочу йти.
Я зараз зіб'юся.
Чотири й нуль.
Виходить 794 840 доларів.
Чому це завжди так складно?
Просто отак. Робота завтра не зникне.
Знаєте, може, не варто.
-Що? -Ми можемо погуляти.
Пам'ятаєте ніч з Девідом?
Було дуже весело.
Ми каталися з трупом, а в тебе був нервовий зрив.
І я досі не відчистила багажник.
Ну, без усього цього…
Без трупа?
Без трупа.
Вип'ємо?
У барі? Боже, ні. Краще в ліжку полежу.
Забагато божевільних відриваються всюди.
-Через це неможливо щось робити. -Так.
Якби ж було якесь місце, схоже на офіс.
Тихе, вільне від усього цього.
Народ. Я знаю одне місце.
Другий дім.
Звичайна місцина, яка має унікальний шарм,
у якій є зручні сидіння та купа випивки.
А найголовніше…
Вона близько? Піду лише якщо близько.
Вона поруч.
Тоді веди.
Як класно!
Агов! Можна з вами?
Звучить весело.
-Звісно. -Так.
Чудово. Візьму речі.
Нехай тільки спробує опинитися в моєму багажнику.
Чорт, Керол.
Якби я знала, що ти вмієш робити такі еплтіні,
ми б одразу сюди пішли.
Що тут скажеш?
Не знаю.
У мене талант.
Керол напилася.
Потрібно частіше збиратися.
Так! Щотижня.
Я за.
Люблю вас.
Так.
Непоганий план.
Називається «Еплбіс».
«Еплбіс»? Чекай, але хіба вони не…
Террі!
ЕПЛБІС
Я їх зустрічала?
Хлої!
Керол!
Вибачте. Я вже була тут. Я просто вийшла…
Патріку!
ЕПЛБІС
ДЕСЬ ЗАРАЗ 5:00
Ендрю!
Хезер! Потруси замість мене.
Мені вже руки болять.
Наступне питання.
«Як називається купа індиків?»
Денна зміна, ви там махлюєте.
На місце.
Хто любить тако?
Довго серця наші шукали
І разом знали…
Будьмо.
За щасливу годину.
ЕПЛБІС
Дорогий слухачу, маю вибачитися за те, що ти почуєш.
Ти маєш повірити, що я почала розслідування
з найчистішими намірами,
щоб ідентифікувати страшну загрозу для нашого офісу й викорінити її.
І я зазнала невдачі.
Коли я вперше дізналася про, цитую: «Щасливу годину», —
я не могла повірити.
Коли сьогодні прийдеш?
Після роботи. Не можу дочекатися.
Тож я хотіла побачити це сама.
Дорогий слухачу, важко описати те, що я там побачила.
На перший погляд
там просто збиралися колеги й насолоджувалися їжею та напоями,
але це було не все.
Місце було переповнене почуттями.
Силою.
Якщо хочемо врятувати офіс, їх потрібно зупинити.
Пані-кадровик!
Але цього не сталося.
Спочатку я хотіла влитися в довіру.
І швидко зрозуміла, що це неможливо.
В офісі я легко зберігала анонімність,
я була лише деталлю машини «Розради».
Але в дивному Елізіумі, створеному пані Кол
у кожного було ім'я.
Усі знали всіх.
Усі були сім'єю.
З часом, попри всі мої плани саботувати це все,
я теж стала сім'єю.
Я сказала собі, що я знайомлюся з людьми заради розслідування.
Граю в бінго заради розслідування.
Бінго! Неймовірно! У мене бінго!
Співаю в караоке для розслідування.
Не забувай про мене
Ні
Не забувай про мене
Коли проходиш повз
Ім'я моє назвеш?
Чесно кажучи, я заразилася вірусом, який сама збиралася викорінити,
вірусом, який загрожує знищити нашу дорогоцінну «Розраду».
Вірусом прив'язаності.
-Гадаю, у нас проблема. -Де цей клятий звіт?
-Нам потрібен звіт. -Майже закінчила.
Ви хоч розумієте, що на кону?
-Негайно принесіть! -Так, звісно.
Ви шкодите кожному.
Ви дуже сильно облажалися.
Облажалися.
Потрясіння сталося через два тижні після останньої щасливої години.
Під час свого розслідування
я визначила, що спонтанна істерія,
що охопила офіс кілька днів тому, була не спонтанною, а мала причину.
Її спричинила емоційна прив'язаність, що сформувалася між працівниками.
Усе почалося з того, що пані Кол вивчила імена колег,
а закінчилося утворенням спільноти.
Спільноти людей, що дбають одне про одного,
що піклуються одне про одного
попри біль, якого це може заподіяти. Особливо зважаючи на поточні обставини.
Тепер, коли посеред дня працівниця погляне на колегу,
вона не бачить працівника відділу дебіторських заборгованостей.
Вона бачить Брюса.
Чи Кейсі.
Або Аманду.
Не лише колег, а справжніх друзів.
І вона знає, що скоро цих друзів не стане.
Сплески емоцій ставатимуть лише частішими з плином місяців і тижнів.
Зрештою вони призведуть до знищення «Розради».
Стіна, якою ми відгородилися від сентиментального хаосу світу зруйнована,
як і наша надважлива рутина.
Пісня Кеплера пробилася через ці стіни
й тепер навіть завивання копіювального апарата не може приглушити її.
Далі прийде туга та безумство,
і, безсумнівно, провина за це все
лежить на…
-Привіт. -Привіт.
Вибач.
Хотіла спитати, чи прийдеш ти на щасливу годину.
Ні. Не сьогодні.
Гаразд. Ми засумували за тобою за останні кілька тижнів.
Добре. Добраніч, Кетлін.
Як ти мене назвала?
Кетлін.
Це ж твоє ім'я, так?
Ні! Я помилилася?
Ні, не помилилася.
Добре.
Ну, побачимося завтра.
На цьому справа відділу кадрів номер 7…
Справу закрито.
До уваги слухача.
Свій вирок працівниці Керол Дафні Кол
додаю у вигляді письмового звіту.
ЕПЛБІС
То що скажеш, Керол?
Так класно.
Але так і є.
Справді.
ТІЛЬКИ ДЛЯ МЕНЕДЖЕРІВ
Ніхто не загубив ключі від «Хонди»?
Дякую.
Здається, більшість навіть не помічають моїх сережок.
Добраніч, Кетлін.
Переклад субтитрів: Володимир Савельєв