Pasakykite man, ką šiuo metu jaučiate.
Liūdesį?
Pasipiktinimą?
Pyktį?
Nusivylimą?
Nieko.
Tenorėjau viską užbaigti.
Negaliu perrašyti istorijos.
Pradėkite rašyti naują.
Papasakokite apie ją, Vincentai.
Papasakokite apie Džino dukrą.
Mūsų dukrą.
Lazeriu išpjaustyti nėriniai.
Penkiskart mažiau atliekų nei su tradiciniais nėriniais.
Nori juos panaudoti savo kolekcijoje?
Jie vis tiek labai subtilūs.
Kaip tikri nėriniai.
Tu nereali, Monika.
Čia toks posakis.
Viskas gerai.
Kada turėsime pirmą užbaigtą gaminį?
Spėju, vakar.
Geras atsakymas.
Tikrai, juk mes išties kuriame aukštąją madą iš naujo, ar ne?
Tu gal pusryčiams suvalgei vienaragį?
Jis šįryt atsiliepė.
Kaip jis?
Kas? Gali ko nors nemėgti, bet nenorėti, kad mirtų.
Jam jau geriau.
Jis pakvietė mane praleisti Kalėdas Bretanėje.
Važiuosi?
Jis pasiruošęs su manimi kalbėtis.
Turiu sužinoti savo kilmę.
Žinau, žadėjome drauge liūdėti per Kūčias.
- Jaučiuosi blogai, kad tave paliksiu… - Nesijausk.
Pažadai su piršteliais retai išlaikomi.
Jis netgi pakvietė Palomą.
Pratinkis prie tos minties.
Turi dar vieną dukterėčią.
Taip ir bus, kai įsitikinsiu, kad jis nepaveiktas vaistų.
Klausyk, jis lankosi pas psichiatrę.
Tai gerai.
Daugybę savaičių prasėdėjo kambaryje kaip vampyras,
tad per Kalėdas nori atsigriebti.
Kalėdų magija.
Nesiklausai Marajos Keri?
Jei mano broliai susitaikys, leisiu ją be sustojimo.
Ir viščiukas, įdarytas juodaisiais Perigordo triufeliais.
Ne baltaisiais triufeliais.
Jau atvykai?
Atsargiai, Armele. Jie labai trapūs.
Ar čia mane veikia vaistai, ar tu irgi matei skraidančią eglutę?
Išsitraukei galingus ginklus.
Žinau, ką galvoji. Žinau, ką visi galvojate.
Kad smagiai atšvęsime Kalėdas.
Elgiesi taip, tarsi ketinčiau išgerti kibirą baliklio.
Nesijaudink. Nelė viską paslėpė.
Gailiuosi to, ką padariau, aišku?
Visad kartojai, kad nenori būti kaip tėvas.
Paklausyk.
Žinau, kad tarp mudviejų ne viskas…
Marija.
Tu mane palaikei.
Kaip visuomet.
Ačiū tau.
Noriu, kad būtume tikra šeima.
Tai – vienintelis būdas išsaugoti mados namus.
Tai pakvietei Palomą,
nes nusprendei, kad ji priklauso šeimai?
Po visko, kas nutiko.
Jei įsižeisčiau dėl kiekvieno Ledu akibrokšto, nieko nekviesčiau.
Ypač tavęs.
Paloma padarė tai, ką turėjo padaryti.
Ir taip, ji priklauso šeimai.
Pakvietimas Kalėdoms nepavers jos Ledu.
Per vėlu. Ji jau suaugusi.
Tas pats nutiko ir su Džinu.
Tau nepavyko.
Kaip dainuoja Barbara: „Prarasto laiko nesugrąžinsi.“
Beje, kaip laikosi tavo aukciono draugė? Judita, taip?
Gal kai kam pavyks susigrąžinti prarastą laiką…
vis dėlto.
Beje, jei paimsime Barbarą už gryną pinigą,
tai galėtum imti ir nusižudyti, ar ne?
Nesijaudink, tau nieko neturiu.
Ta „jokių dovanų“ taisyklė – kvaila.
Kas, jei nesame vienodai turtingi?
Tu esi milijonierius. Smulkmena.
Ir nepritarei siūlymui pirkti dovanas iki 50 eurų.
Ką galima už tiek nupirkti?
Ką dovanoji žmogui, kuris turi viską?
- Šaliką? - Čia Tibeto antilopės vilna.
Tu dovanoji šalikus?
Vienas kainuoja 12 000 eurų. Nelegalu.
Neįmanoma gauti.
- Ką dovanosi savo šeimos nariams? - Nieko.
Mes nešvenčiame Kalėdų.
Mums nerūpi Jėzus.
Tačiau pasidovanojai sau ypatingą papuošalą.
Ar užsisakei ir staliuką „Falafel King“ restorane?
Dar geriau.
Užsuksiu į prekybos centrą, pagriebsiu kelias austres,
butelį šampano
ir žiūrėsiu kalėdinius filmus.
Tuoj prarasiu norą gyventi.
O jei rimtai, gal eime drauge?
Jei rimtai, manęs laukia gražus vakaras.
Negaliu leisti.
Noriu, kad praleistum šūdinas Kalėdas su mano šeima.
Jokių derybų.
Mano laimė už mažiau nei 50 eurų.
Bus siaubinga. Tau tikrai patiks.
MANE PAKVIETĖ
Man patinka.
Gali paeiti?
Gerai.
Palo…
Pamėginsime su tvirtesnėmis medžiagomis, gerai?
Nesijaudink. Dar yra laiko iki madų šou.
Šūdas. Liko mėnuo.
Jei susimausiu su savo pirmąja aukštosios mados kolekcija, mane suės gyvą.
Ei.
Liepk jiems eiti namo pas savo šeimas.
Nėra reikalo mušti nuvarytą arklį.
Išspręsime viską po Kalėdų.
Gerai.
O tu? Ar tu…
Taip, aš važiuosiu.
Tikrai nenori važiuot drauge?
Kalėdos su Ledu? Ačiū, ne.
Papasakosi man.
Čia man?
Viduje – tavo brolio galva?
Galėsite perduoti Luizai šįvakar?
Neabejoju, kad mieliau nevyktum praleisti Kalėdų Mirusiųjų saloje.
Taip, bet mano brolio nelaimė nepaliko pasirinkimo.
Tokia pat „nelaimė“ nutiko ir tavo tėvui.
Mane labai glumina tavo nenoras kalbėti atvirai.
Šįvakar tavęs laukia oficiali misija.
Pažįsti ją?
O turėčiau?
Judita Rozen, aukcionatorė iš Milono.
Be to, ji kuruoja tavo sesers šešėlinį fondą.
Brauk į kairę, taip sakoma.
Jos drauge leidžia labai daug laiko.
Niekam nėra smagu matyti savo seserį nuogą.
Su vogtomis nuotraukomis rizikinga.
Dabar svertai tavo rankose.
Kad gautum savo sesers akcijas.
Neturėtų būti sunku.
Mano motina tavimi pasitiki.
Puiku.
Grįšiu po Kalėdų su Marijos galva dovanų dėžėje.
Linksmų Kalėdų.
Liuse, kaip pastaruoju metu elgiasi mano motina?
Suprantu.
Man dėl jos neramu.
Paprašyk Navaro, kad užmestų akį ir į mano vyrą.
Jau paprašiau.
Jei tavo dėdė kada nors sugalvos persikraustyti, bus reikalų.
Kai vanduo nuslūgsta, atsiranda kelias.
Tai reiškia, būsime uždaryti Mordore iki rytojaus.
KILMINGI PROTĖVIAI LEDU IŠ KERDANETO
Pagaliau!
Sveikas atvykęs.
Gal aprodysi viską savo…
Solalas. Iš priėmimo. Pameni?
Žinoma. Solalas.
Užeikit.
Jei išdrįsi pasakyti, kad gerai atrodau, iškart užkelsiu tave atgal ant plausto.
Sutinku.
Atrodai neabejotinai bjauriai.
Ačiū.
Sveikas, mielasis.
Jie visi galvoja, kad esu pamišėlis, pabėgęs iš beprotnamio.
Nereikia atsiprašinėti.
Gal galiu pati nuspręsti, ką noriu pasakyti?
O tu nori, kad atsiprašyčiau.
Taip. Kodėl manęs neaplankei?
Maniau, kad nenori manęs matyti.
Gal galiu pats nuspręsti, ko noriu?
Sakei, kad čia – apgriuvusi trobelė.
Jis išeis iš proto, kai sužinos, kad pardaviau savo akcijas.
Šįkart jis tam nesutrukdys.
Daugybę kartų įsivaizdavau, kaip jis miršta, ir aš užimu jo vietą.
Blogai, ar ne?
Ganėtinai.
Bet suprantama.
Mano senelis, Vincento tėvas, nusižudė šioje saloje per Kūčias.
Pirmiausia mano močiutė mirė gimdydama Viktorą, o tada jis nusižudė.
Taigi, Kalėdos nėra mėgstamiausia tavo šeimos šventė.
Mano mamai teko ištekėti ir auginti vaiką.
O Vincentas tapo našlaičiu, kurio neįmanoma paguosti.
Visam gyvenimui.
Viktoras gyvena su kaltės jausmu, kad nužudė abu tėvus.
O aš gimiau ir augau abejingume.
Matei giminės medį koridoriuje?
Taip.
Manęs ten net nėra.
Kai atvykome, kai ką suvokiau.
Tai – mano paskutinės Kalėdos su jais.
Po mėnesio jie su manimi nebesikalbės.
Būsiu vienišas.
Ar teisingai elgiuosi?
Norėdamas laimės sau, o ne pasiaukoti dėl jų?
Mes su mergaitėmis daug iškentėjome,
kol supratome, jog kartais individas privalo būti svarbesnis už kolektyvą.
Diana, Fergė, Megan.
Tavo žodis bent jau nebuvo paskutinis.
Džiaugiuosi, kad atvykai.
- Labas. - Sveiki.
Noriu supažindinti tave su Solalu.
Mano dėdė.
Sveikas.
Leisiu tau įsikurti.
Pasimatysime vėliau.
Užeikit.
Vincentas visiškai pasikeitė.
Tikrai.
Per daug vaistų?
Manau, jis elgiasi nuoširdžiai.
Keista būti su tavimi šiame kambaryje.
Vincentas viską perdarė.
Nelabai jį beatpažįstu.
Tačiau…
šito jis turbūt nepastebėjo.
Buvai tiek apsėstas, kad pasikabinai mane spintoje kaip koks paauglys?
Tiesą sakant, buvau įsimylėjęs iki ausų.
Labai jaudina.
Ir baugina.
Toks jau tu esi.
Prieš imdama prašyti, kad tau leistų sugrįžti,
turiu žinoti, kad tu pats to tikrai nori.
Jei vėl atsuksi nugarą,
priimsiu tą labai rimtai.
Duosiu tau vietą, kurios nusipelnei, ir kurią pavogė Vincentas.
O atsilygindamas tu padarysi man lygiai tą patį.
Noriu priklausyti šiai šeimai.
Keistas noras.
Bet aš sutinku.
Tu gausi savo akcijas.
Taigi, ta svajonė gali išsipildyti.
Mūsų sena svajonė.
Tikrai kad sena.
Pirmoji partija, kukliai tariant, tikrai išskirtinė.
Kam čia rašai Kūčių vakarą?
Niekam.
Neįtikėtina.
Per ją Vincentas nugrimzdo į savižudišką depresiją,
o ji drįsta vėluoti.
Sakyk, aš kažko nežinau?
Tiedu vėl susikukavo?
Jis kažkada dirbo modeliu, tiesa?
Solalas, taip?
Norėjo juo dirbti.
Abejoju, ar jis toliau dirbs priėmimo skyriuje.
Kiek laiko tai tęsiasi?
Keletą mėnesių. O kas?
Šiaip klausiu.
Miela pora.
- Galiu paimti jūsų krepšį? - Taip.
- Galiu paimti jūsų švarkelį? - Žinoma.
Ačiū.
Ir rankinę?
Prašome čionai.
Sveika atvykusi.
Aš…
Nežinojau, koks aprangos kodas.
Puikiai atrodai.
Štai. Čia…
Tau. Nedidelė dovanėlė.
Nereikėjo.
Kai man buvo aštuoneri, nuėjau į odontologijos kliniką.
Ten „Paris Match“ žurnale pamačiau vieną iš tavo mados šou.
Nežinojau, kas tu toks.
Mama apie tai nepasakojo.
Bet pamenu, kad pajutau nenumaldomą norą būti tokia kaip tu.
Laukiamajame vaikams buvo padėta popieriaus ir pieštukų.
Tu įkvėpei mano pirmąjį eskizą.
Jau tada buvai Ledu.
Ačiū.
Vincentai, aš…
- Aš gailiuosi to, ką… - Nereikia.
Nesijaudink.
Mudu turime daug kitų temų.
Čia tu apsirengęs kaip Madona?
Ne, čia aš.
Stebuklas, kad esi heteroseksualus.
O gal prakeiksmas.
Visi turime trūkumų.
Štai Robinsonas, apsirengęs kaip Navaro karalienė.
Ne.
Kaip Sisi.
Mamos 40-metis.
Manau, pažįsti visus.
Sveiki.
- Tėti. - Ačiū.
Linksmų Kalėdų.
O mes ne per dideli rašyti laiškus Kalėdų Seneliui?
Tai – šeimos tradicija.
Labai sena.
- Mama. - Ačiū.
Kalėdų norai siekia laikus, kai Bretanės moterys
užrašydavo vardus vyrų, kurie būdavo išplaukę į jūrą,
prašydamos, kad jie saugiai sugrįžtų.
O vėliau mes prašydavome, kad nupirktų kuo daugiau nėrinių.
O dar vėliau prasidėjo kolekcijos.
Galiausiai ėmėme prašyti jachtų ir Sulažo meno kūrinių.
Išsaugojome tradiciją.
Ar tau būtina viską apjuodinti?
Mano svajonė nesikeičia jau 30 metų.
Sulaikė muitinėje?
Padovanok savo tvarkytojai.
Labai gražu. Labai tau ačiū, Robinsonai.
Kai parašai, ką tuomet daryti?
Įdėk į butelį
ir įmesk į vandenyną.
Nesijaudink, čia stiklas. Jis suyra.
Kur Solalas?
Tau nemokama už tai, kad valgytum austres. Kitą kartą atsiliepk.
Viskas baigta.
Man gana.
Aš rimtai. Galiu jus išduoti.
O mes galime įmesti tave į Seną.
Rinktis tau.
Solalai?
- Viskas gerai? - Taip.
Atleisk, kad vakaras toks ilgas.
Aš tau pamelavau.
Linksmų Kalėdų.
Tai – ne vestuvinis žiedas.
Esi vienintelis žmogus, su kuriuo aš tampu geresniu žmogumi.
Vaje, kaip banalu.
Mesk lauk tą šlamštą.
Kaip norėčiau, kad būtum čia su manimi.
Pakartok dar kartą, iškart šoksiu į automobilį.
Nebenoriu būti be tavęs.
Atvažiuok pas mane.
Atvažiuok dabar pat.
Turiu grįžti pas visus.
Linksmų Kalėdų su ponu Austre.
Judita.
Ką?
Ne, nieko.
Iki greito.
Ar tavo vyras žino?
Kad esi jam neištikima su Judita?
Neatsisakei savo įpročio slapta klausytis kitų.
Tu – biseksuali?
Turiu tau teisintis?
Nesijaudink. Aš neketinu skirtis.
Visus tuos metus nepažinojau savo sesers?
Tau tik smalsu, ar ne?
Marija.
Tavo santuoka ir seksualinis gyvenimas yra tavo reikalas, aišku?
Bet būtent tu trokšti suvienyti šią šeimą ir mados namus.
Tik stebiuosi, kad šitaip rizikuoji.
Visi darėme kompromisų dėl tos mūsų „vienybės“.
Aš bent jau atsargi.
Atsargi?
Aš visko nemetu,
kad atidaryčiau mėsainių kioską su savo mergina.
Man – 55-eri.
Tiesiog smagiai leidžiu laiką.
Ir tu gali bet kada sustoti, tiesa?
Iš patirties žinau, kad taip nebūna.
Būtent. Tad nepasakok man apie principingumą.
Išskyrus tai, jog aš…
Ką?
Tu ką?
Manau, aš skirsiuosi.
Seniai laikas.
Tau pasisekė.
Skyrybos yra prabanga, kurios aš neturiu.
O norėtum?
Ką nors sugalvosime.
Tu jau pakankamai dėl mūsų paaukojai.
Apie ką čia kalbate?
Apie tave.
Štai.
Štai kur praleidai pirmuosius dvejus savo gyvenimo metus.
Norėjau pasilikti tave tik sau.
Bet gyvenimas nusprendė kitaip.
Vincentai, aš…
Noriu tau kai ką pasakyti.
Apie Viktorą.
Tikrai? Man jau neramu.
Tikrai?
Atsiprašau?
Ar tikrai viską gerai apgalvojai?
Žinoma. Aš priėmiau sprendimą. Pasirašiau.
Kas tau negerai?
Šešis mėnesius man zyzei, o dabar verti suabejoti?
Vis dar gali sugrąžinti pinigus.
Vos tik juos išduosi, kelio atgal nebebus.
Būsi paliktas vienas.
Tik noriu įsitikinti, jog tą supranti.
Nes po to
bus tikrai skaudu.
Kad tu prasmegtum. Jūs man kartojote priešingai.
Mama, Vincentas, tu.
Manote, kad esu balta varna.
Nes nesu skaitęs „Prarasto laiko beieškant“
ir klausausi Robio Viljamso, o ne Šuberto.
- Nes esu keistas. - Robinsonai.
Tu žinai, kad esu teisus.
Bet aš susiradau šeimą, kuri priims mane išskėstomis rankomis
ir neužsispaus nosies man įėjus į kambarį.
Ko visuomet ir troškau.
Bet „Rovel“ niekad nebus tavo šeima. Tą tikrai žinau.
Ko tu iš manęs nori?
Jei tu „Rovel“ jautiesi blogai, nereiškia, kad ir aš taip jausiuosi.
Aišku, dėde?
Ką dabar daryti? Tiesiog mesti?
Kuo toliau.
Pakalbėjau su Vincentu apie tavo sugrįžimą.
Kaip jis sureagavo?
Viskas bus gerai.
Jei tai – mano paskutinės Kalėdos su jais, džiaugiuosi, kad tu čia.
Nes su tavimi tai yra pirmosios Kalėdos.
Robinsonai, turiu tau kai ką pasakyti.
Aš tau melavau.
Viščiukas bus visiškai perdžiūvęs.
- Pagaliau. Jau sėdasi. - Pradedam!
Gerai, šefe.
Nele, prašau.
Tu baltas kaip drobė. Negaluoji?
Tavo vandens stiklinė štai ten.
Jis jums neatrodo negaluojantis?
Šiemet nepasiskiepijau nuo gripo.
Man viskas gerai. Turbūt kaltos austrės.
To negali būti.
Patikrinau dar šįryt. Šviežesnių negausit.
Tavo austres mes išmetėme.
Jei būtume jas valgę, dabar visi vemtume.
Gana apie tas tavo austres.
Pripildyk mamos taurę, dėl Dievo meilės.
Taigi, Paloma.
Tavo pirmoji aukštosios mados kolekcija.
Daug jaudulio.
Ir ką pamatysime?
Atsiprašysiu.
Nenorėčiau aptarinėti kolekcijos.
Nežinojau, kad bus temų, kuriomis nekalbėsime.
Nenoriu kelti triukšmo.
Pakalbėkime apie ką kita.
Tikrai, man smalsu. Papasakok.
Paklausyk, Viktorai.
Pakviečiau tave, nes norėjau normalių Kalėdų.
Kaip anksčiau.
O ne puldinėjimo.
Argi ne tokios mūsų normalios Kalėdos?
Gal manote, kad atėjau kaip korporacinis šnipas.
Vincentai, žmonės elgiasi taip, kaip su jais elgiamasi.
Ir atvirkščiai.
Turėtum jai parodyti nėrinių gamyklą.
Ar žinai, kad kai kurioms staklėms – net 100 metų?
Kaip ir kai kurioms nėrinių audėjoms.
Tiesą sakant, Paloma sukūrė lazeriu pjaustomus nėrinius.
Labai įdomu.
Taip, mačiau pirmuosius bandymus.
Išdegintas audinys, tiesa?
Neįtikėtina, jog neturime kitų temų.
- Tuomet tai nėra tikri nėriniai. - Čia ir bėda.
Šaunuolė. Praėjo dar tik šeši mėnesiai, o jau perrašai taisykles.
Tradicijas, Janai.
Tradicijos dažnai trukdo progresui.
Kai kada, jei niekas nepasikeičia, tai nebepasikeičia niekuomet.
Ar sutinki?
Tai – ne mano kolekcija.
Solalai, ar gerai pažįsti Bretanę?
Ne.
Solalui ne prie širdies dulksna ir geltonas lietpaltis.
Bet jis turi kitų patrauklių savybių.
Jis puikiai moka sukčiauti
ir veidmainiauti.
Netgi simuliuoti.
Solalai, lovoje tu irgi apsimetinėji?
Robinsonai, gal įkvėpkime gryno oro?
Naminių ginčų ir sauso viščiuko vienam vakarui – per daug.
Solalas puikiai moka priversti tave galvoti, kad tave myli,
kai iš tiesų jam yra mokama už tai, kad tave šnipinėtų.
Kiek ten tau sumokėjo už tai, kad pavogtum Vincento įrašą iš manęs?
Atsiprašau?
Mūsų gretose buvo šnipas.
Solalas dirba „Ravel“ namams.
Ir, be abejo, Viktoras tą žinojo.
Ne.
Ne, aš…
Nežinojau apie Solalą.
Perla, prisiekiu.
Kaip galėjau būti toks kvailas?
- Ir tu. - Vincentai, nedrįsk jo kaltinti.
Tu čia atsakingas, nėra ką kalbėti.
Ir Viktoras kaltas.
Vincentai, išklausyk, ką jis nori pasakyti.
Tai – galimybė užbaigti nesantaiką.
Atleisti jam.
Gal proto netekai?
Skambinu Nelsonui.
Yra tik vienas būdas visa tai išspręsti. Per teismą.
Sveiki, pone Ledu.
Kaip miela, kad paskambinote. Su Kalėdomis.
Nelsonai, tai rimta. „Rovel“ mus šnipinėja. Tu vienas?
Tai kas dabar bus?
Nieko.
Palauksime, kol jie baigs tvarkyti reikalus.
Kiek jam mokėjo, kiek laiko, ką jis pavogė.
Jis mums viską pasakys.
Jis viršuje, verkia.
Robinsonas jį prakalbins. Dabar.
Nelsonai, čia Perla.
Solalas sako, kad liudys prieš „Rovel“.
Jokiu būdu.
Jis gali pasakyti, kad buvo laikomas prieš savo valią, ir mes pralaimėsime.
Tai ką mums daryti?
Nunešti jam žolelių arbatos?
Paklausykite manęs.
Uždarykite jį į prižiūrėtojo namelį iki rytojaus
ir įjunkite stebėjimo kameras.
Nelsonai,
turiu tave informuoti, jog ką tik įėjo Viktoras Ledu.
Niekur nepabėk.
Viktorai, žinok, kad šis pokalbis yra įrašinėjamas.
Ar žinojai, kad Diana Rovel buvo infiltravusi pas mus savo žmogų?
Ne.
- Aišku, kad žinojai. - Net aš žinojau!
Nuo pat pradžių!
Žinojau, kad padarysi viską, jog mus sužlugdytum!
- Palaukime iki rytojaus. - Perla.
Jei tavęs nepribloškė Viktoro veiksmai, tuomet su tavimi irgi bus rimtų bėdų.
Siūlau tučtuojau balsuoti, ar pateiksime oficialius kaltinimus.
Už.
Prieš.
Už.
Tai, kaip pasielgei su Robinsonu, yra niekinga.
Už.
Ir Janas su manimi sutinka.
Ką gi. Su daugumos pritarimu, pasiūlymas priimtas.
Ar girdi, Nelsonai?
Taip.
Pasižymėk, kad LEDU mados namai imsis teisinių veiksmų prieš „Rovel“ grupę,
ponią Dianą Rovel ir poną Viktorą Ledu.
Aš tau perskambinsiu.
Kad iki ryto čia tavęs neliktų.
Mano šeima priima tavo pasiūlymą.
Aš atsiprašau.
Tu būsi perkeltas į prižiūrėtojo namelį.
Žinok, kad gali išvykti kada panorėjęs.
Kelias kol kas apsemtas,
bet paruošime plaustą rytoj ryte, kai vanduo nuslūgs.
- Prašau… - Man neleidžiama su tavimi kalbėti.
Ir paprašysiu grąžinti…
deimantą.
Tai gali būti laikoma mėginimu papirkti liudininką.
Labas.
Visos Ledu Kalėdos būdavo tokios?
Išalkai?
Taip.
Einam.
Gerai.
Ar mano tėvas jau sirgo, kai…
Jis nežinojo.
Bet tavo mama nesirgo. Ačiū Dievui.
Ir tu neprieštaravai…
kad jis miegojo su kitais?
Žinai, tuo metu mūsų santykiai buvo išsirutulioję.
Tai mano tėvai buvo vakarėlių liūtai, vakaro pabaigoje ką nors pakabindavę?
Puiki gyvenimo pradžia.
Kodėl jie mane pasiliko?
Kai Lola pastojo, jie supanikavo.
Bet vėliau jie tavęs norėjo.
Mes visi tavęs norėjome. Visi trys.
Tavo tėvai tave dievino.
Bet…
jie buvo tokie jauni ir pažeidžiami.
O aš…
Norėjau tavęs tik sau.
Galvojau, kad niekad niekam nerūpėjau.
Bet iš tiesų turėjau tris tėvus.
Po Džino mirties…
gyvenau tik dėl tavęs.
Buvau tavęs apsėstas.
Norėjau, kad būtum mano įpėdine.
Pripažįstu, elgiausi taip, tarsi tavo motinos nė nebūtų.
Vieną rytą jai tai nusibodo, ir ji tave pasiėmė.
O aš…
Man teko prisiversti tave pamiršti.
Taigi, buvo lengviau manęs nekęsti.
Tikrai ne.
Negalvok taip.
Ir?
Kaip tau „seno bezdaliaus iš Bretanės“ omletas?
Tavo omletas labai skanus.
Prisiekiu, būčiau tau pasakęs.
Nežinojau apie Solalą.
„Rovel“ namuose visi yra sekami.
Įskaitant mane.
Vadinasi, pats sutikai būti auka.
Atleisk.
Už tai, kad norėjai mus sužlugdyti?
Ar už tai, kad dukart man melavai?
Tavo sugrįžimas.
Mes.
Tikrai to norėjai?
Ar tai buvo tik dar vienas tavo…
ir „Rovel“ ėjimas?
Geriau būtum neklaususi.
Tau visuomet reikėjo turėti priešą, kad jaustum pilnatvę.
Esi neužmušamas teisuolis.
Tavo gyvybę palaiko neapykanta man.
Tikiesi, kad tau padėkosiu?
Žinai,
beveik pavyko.
Turėjai puikią viešųjų ryšių atstovę.
Taip, Perla papasakojo man apie tavo projektą.
Didysis brolio paklydėlio sugrįžimas.
Galėjau prisijaukinti šią mintį.
Būtų buvę idealu. Namams. Šeimai.
Ir Perlai.
Bet tu niekad nenorėjai, kad būtume kartu.
O tu? Tikrai to norėjai?
Ar kovojai dėl jos?
Ar tikrai padarei viską, kad būtum su ja?
Ji buvo nėščia.
Nešiojo tavo vaiką.
Galėjo jį pagimdyti.
Jei būtų tavimi pasitikėjusi.
Tačiau tu visuomet viską darei vedamas savo ambicijų.
Vargu ar esi žmogus.
Nuo pat tos dienos, kai gimei, aplink sėji mirtį.
Pradedant mūsų motina.
Praėjusį kartą, kai abu čia stovėjome,
prikalbėjai man siaubingų dalykų.
Dabar tu nori atsilyginti, tiesa?
Be to, kurį laiką manimi nepasitikėjai.
Kodėl nepapasakojai man apie Palomą?
Kodėl nesakei, kad norėjai ją įsivaikinti?
Manau, žinojau, kas būtų nutikę.
Būtum mane išdavusi.
- Kad negalėčiau tavimi pasitikėti. - Tu irgi mane išdavei.
Nuolat kartojai, kad esu tavo „antra pusė“.
Kad tarp mūsų nėra paslapčių.
Bet nuslėpei svarbiausią dalyką.
Ta gyvenimo dalis buvo mano reikalas.
Galvojau, kad ji baigėsi visiems laikams.
Jei nebūsi atviras, ji niekad neatsigaus.
Kuo tiksliai mane kaltini?
Tikrai norėjai mirti?
Visad surandi šviežio kraujo, kad galėtum gyventi toliau.
Moki pasirinkti sąjungininkus.
Tikrai geriau už tave.
Padėtis LEDU yra tokia, kokia yra.
Viktoras negrįš.
Tad arba su tuo susitaikysi,
arba tau teks atsistatydinti.
Ar aišku?
Taip.
Net labai aišku.
Išvertė Akvilė Katilienė