Розкажіть, що ви відчували в ту мить.
Смуток?
Обурення?
Гнів?
Розпач?
Нічого.
Я хотів з усім покінчити.
ПАЛОМА
Я не можу переписати історію.
То почніть нову.
Розкажіть про неї.
Про дочку Джіно.
Нашу дочку.
ДІМ МОДИ
Це неомереживо, вирізане лазером.
Від нього вп'ятеро менше відходів, ніж від звичайного.
Хочете пошити з нього колекцію от кутюр?
Воно дуже делікатне.
Як і справжнє мереживо.
Ну ви й чума, Монік.
Це о́бразний вислів.
Так і є.
А коли буде готова перша сукня?
Я так розумію, вчора?
Гарна відповідь.
Скажи чесно, хіба ми не змінюємо кутюр?
Ти що, поснідала єдинорогом?
Він уранці мені відповів.
Як він?
Що? Можна когось не любити, але не бажати йому смерті.
Йому вже краще.
Він запросив мене на Різдво в Бретань.
І ти поїдеш?
Він готовий зі мною поговорити.
Я повинна узнати, звідки я.
Знаю, ми хотіли разом посидіти на Святвечір.
- Я не хочу тебе лишати, але… - Не треба.
Усе одно то були порожні обіцянки.
Він навіть Палому запросив.
Звикай до цього.
Ти маєш іще одну небогу.
Звикну, коли знатиму, що це в ньому говорять не ліки.
Він ходить до психотерапевта.
А це добрий знак.
Він тижнями сидів у кімнаті, як вампір,
а тепер хоче розкішне різдвяне свято.
Магія Різдва.
Ти що, Мераю Кері не слухала?
Якщо мої брати помиряться, я її до дір заслухаю.
І начини півня чорним трюфелем з Периґору.
А не зимовим.
Ти вже приїхала?
Обережно, Армель. Вони ж крихкі.
Це мої ліки чи ти теж бачила літаючу ялинку?
Ти залучив важку артилерію.
Я знаю, що ти думаєш. Що думаєте ви всі.
Що в нас буде чудесне Різдво.
Ти поводишся так, ніби я от-от глитну пляшку вибілювача.
Не бійся. Неллі всі сховала.
Я жалію про скоєне.
Ти завжди казав, що не хочеш бути як тато.
Послухай.
Розумію, між нами не завжди все було…
Марі, Марі.
Ти мене підтримала.
Як і завжди.
Дякую тобі.
Я хочу, щоб ми були справжньою сім'єю.
Це єдиний спосіб урятувати Дім.
То ти запросив Палому,
бо вирішив, що вона теж член сім'ї?
Попри все, що сталося.
Якби я ображався на всі удари від Ледю, я б нікого не запросив.
Особливо тебе.
Палома зробила те, що мусила.
І так – вона член нашої сім'ї.
Запрошення на Різдво не зробить її Ледю.
Пізно. Вона вже виросла.
Так було і з Джіно.
Тобі не вдалося.
Як співає Барбара: «Втраченого часу не повернути».
До слова, як поживає твоя подружка по аукціону? Жюдіт, так?
Можливо, втрачений час таки можна…
повернути.
Та й якщо сприймати пісню Барбари буквально,
тобі теж захочеться накласти на себе руки.
Не дивись. Для тебе нема нічого.
Правило «ніяких подарунків» дурне.
Ну різний у нас заробіток, і що?
Ти мільйонер. Невеличка деталь.
І ти забракував мою ідею про подарунки до 50 євро.
Що на них купиш?
А що ти даруєш тим, у кого все є?
- Шарф? - Це шатуш.
Ти даруєш шарфи?
За 12 000 євро за штуку. Це незаконно.
Їх неможливо знайти.
- А ти що подаруєш рідним? - Нічого.
Ми не святкуємо Різдво.
Нам плювати на Ісуса.
Але собі ти купив коштовну прикрасу.
І забронював столик у «Фалафель Кінґ»?
Навіть краще.
Зайду в супермаркет, куплю устриць
і пляшку шампанського –
і тадам! Дивитимусь різдвяні фільми.
Мені аж жити перехотілося.
А якщо без жартів – давай зі мною.
Якщо без жартів, у мене буде чудовий вечір.
Я тобі не дозволю.
Хочу, щоб ти мав паскудне Різдво з моєю сім'єю.
Це не обговорюється.
Моє щастя за 50 євро.
Свято буде паршиве. Тобі сподобається.
Він мене запросив.
Мені подобається.
А пройдися.
Добре.
Паломо…
Ми випробуємо міцніші тканини, добре?
Не переймайся. Ми ще маємо час до показу.
Чорт. Він через місяць.
Якщо я провалю свою першу колекцію от кутюр, мене живцем з'їдять.
Гей.
Скажи їм, хай ідуть додому, до рідних.
Ми тільки час гаємо.
Розберемося з цим після Різдва.
Добре.
А як же ти? Ти…
Я все одно поїду.
Ти точно не хочеш зі мною?
Різдво з сімейством Ледю? Е ні, дякую.
Розкажеш мені потім.
Це мені?
У ній голова твого брата?
Передаси це ввечері Луїз?
Упевнена, ти волів би не святкувати Різдво на Острові мертвих.
Так, але інцидент з моїм братом не залишив нам вибору.
Такий самий «інцидент», як з вашим батьком.
Мене дивує твоє небажання називати речі своїми іменами.
Сьогодні ти будеш на завданні.
Знаєш її?
А повинен?
Жюдіт Розен, аукціоністка в Millon.
І кураторка фантомного фонду твоєї сестри.
Свайпни вліво, як нині кажуть.
Вони дуже часто бувають разом.
Нікому не приємно бачити сестру голою.
Крадені фотографії – це ризик.
Тепер ти маєш важіль тиску.
Щоб забрати сестрину частку.
Це буде легко.
Мама тобі довіряє.
Добре.
Я повернуся з Різдва з головою Марі в подарунковій коробці.
Щасливого Різдва.
Люсі, як мати останнім часом поводиться?
Я ж бачу.
Я про неї непокоюся.
Скажи Наварру, хай наглядає і за моїм чоловіком.
Уже сказала.
Якщо твій дядько вирішить переїхати, це буде кошмар.
У відплив тут є дорога.
А значить, ми до завтра застрягли в Мордорі.
ШЛЯХЕТНЕ ПОХОДЖЕННЯ ЛЕДЮ ДЕ КЕРДАНЕ
Нарешті!
Вітаю вас.
Чому б тобі все тут не показати…
Солялю. З рецепції. Пам'ятаєш?
Авжеж. Соляль.
Ви йдіть.
Якщо скажеш, що я маю добрий вигляд, посаджу тебе назад на катер.
Домовились.
Вигляд чарівно гидотний.
Дякую.
Привіт, мій дорогий.
Усі вважають мене психом, який утік з дурдому.
Я не чекаю вибачень.
Можна я сама вирішу, що мені казати?
І ти таки хочеш, щоб я вибачилася.
Це правда. Чому ти не приїжджала?
Думала, ти не захочеш мене бачити.
А можна я сам вирішу, що я хочу?
Ти казав, це стара халупа.
Коли він узнає, що я продав акції, це його вб'є.
Цього разу він усе не зіпсує.
Я багато разів уявляв, як він помирає і я його заміняю.
Це погано?
Є таке.
Але це можна зрозуміти.
Мій дідусь, батько Венсана, вбив себе на цьому острові напередодні Різдва.
Бабуся померла народжуючи Віктора, й він наклав на себе руки.
Отже, у вашій сім'ї Різдво не улюблене свято.
Мамі довелося вийти заміж і народити.
А Венсан став невтішним сиротою.
На все життя.
Віктор же успадкував вину за вбивство батьків.
А я народився в загальній байдужості.
Бачив у вестибюлі родинне дерево?
Так.
Мене на ньому нема.
Коли ми приїхали, я дещо збагнув.
Це моє останнє з ними Різдво.
Через місяць вони зі мною не розмовлятимуть.
Я буду сам-один.
Я правильно вчиняю?
Ощасливлюючи себе, замість жертвувати собою заради них?
Ми з дівчатами засвоїли,
що іноді особистість має переважати над колективом.
Діана, Ферґі, Меґан.
Тобі принаймні не дали останнього слова.
Я радий, що ти приїхав.
- Привіт. - Привіт.
Дозволь представити тобі Соляля.
Це мій дядько.
Ну, облаштовуйся.
Ще побачимось.
Заходьте.
Венсан став новою людиною.
У буквальному сенсі.
Забагато таблеток?
Думаю, він щирий.
Так дивно бути в цій кімнаті, з тобою.
Венсан тут усе переробив.
Я мало що впізнаю.
Проте…
він упустив оце.
Ти, як одержимий підліток, повісив моє фото у шафі?
Я був по вуха в тебе закоханий.
Як зворушливо.
І моторошно.
Дуже по-твоєму.
Перш ніж я благатиму, щоб ти вернувся,
я маю бути впевнена, що ти цього хочеш.
Якщо знову даси задній хід,
тобі це не минеться.
Я поверну тобі твоє законне місце, вкрадене Венсаном.
А взамін ти те саме зробиш для мене.
Я хочу бути членом цієї сім'ї.
Яке дивне бажання.
Але я згодний.
Ти отримаєш частку.
Твоє бажання може здійснитися.
Наша давня мрія.
Давня, це вже точно.
Як для першої партії, при всій скромності, думаю, устриці виняткові.
Кому ти пишеш посеред Святвечора?
Нікому.
Нечувано.
Довела Венсана до суїцидальної депресії
і ще має нахабство спізнитись.
Ану розкажи, я щось пропустив?
Вони знов зійшлися?
Він же був моделлю?
Соляль, правильно?
Він хотів.
Навряд чи він довго буде на рецепції.
І давно вони разом?
Кілька місяців. А що?
Та нічого.
Вони милі.
- Узяти вашу сумку? - Так.
- Можна вашу куртку? - Авжеж.
Дякую.
І сумочку?
Сюди, будь ласка.
Вітаю.
Я…
Не знала про дрескод.
Ти чарівна.
Ось. Це…
Це вам. Дрібничка.
Не треба було.
Якось у вісім років я була у стоматолога.
І побачила в «Парі матч» фотографії з вашого показу.
Я тоді не знала, хто ви.
Мама про вас не розповідала.
Але пам’ятаю, як сильно мені захотілося бути, як ви.
У приймальні були папір та олівці для дітей.
Ви надихнули мене на мій перший ескіз.
Уже Ледю.
Венсане, я…
- Я шкодую, що я… - Облиш.
Не переймайся.
Нам з тобою є про що поговорити.
Це ти в костюмі Мадонни?
Ні, це я.
Просто чудо, що ти натурал.
Чи прокляття.
Ніхто не ідеальний.
А це Робінсон у костюмі королеви Наваррської.
Ні, це не я.
Я був у костюмі Сіссі.
На мамине сорокаріччя.
Думаю, ти вже з усіма знайома.
Добрий вечір.
- Тату. - Дякую.
З Різдвом.
А ми не задорослі писати Санті?
Це сімейна традиція.
Спадкова.
- Мамо. - Дякую.
Різдвяні побажання походять іще від жінок Бретані.
Вони писали імена своїх чоловіків, які виходили в море,
бажаючи їм безпечного повернення.
Тоді ми бажали, щоб мереживо добре продавалося.
А потім – щоб продавалася колекція.
І зрештою почали бажати яхти й картини Сулажа.
Традицію збережено.
Обов'язково все псувати?
Моє бажання незмінне вже 30 років.
Митний конфіскат?
Віддай своїй прибиральниці.
Яка краса. Дуже тобі дякую, Робінсоне.
А як бажання написане, що тоді?
Кладеш його у пляшку
і викидаєш в океан.
Не бійся, це скло. Воно біорозкладне.
А де Соляль?
Тобі платять не за поїдання устриць. Відповідай на дзвінки.
Усе скінчено.
Я виходжу з гри.
Я серйозно. Я можу вас викрити.
А ми можемо викинути тебе в Сену.
Обирай.
Соляль.
- Ти в порядку? - Так.
Вибач, що вечір затягнувся.
Я тобі збрехав.
З Різдвом.
Це не обручка.
З усіх, кого я знаю, ти єдиний робиш мене кращою людиною.
Так банально прозвучало.
Зніми цю дешевку.
Якби ж ти була тут зі мною.
Скажеш це ще раз – і я миттю стрибну в машину.
Я більше не хочу бути без тебе.
Тоді приїжджай.
Якомога скоріше.
Я мушу повернутися до решти.
Щасливого Різдва з месьє Устрицею.
Жюдіт.
Що?
Ні, нічого.
До зустрічі.
А чоловік знає?
Що ти зраджуєш його з Жюдіт.
Бачу, ти так і не позбувся згубної звички підслухувати.
Ти бісексуалка?
Я маю перед тобою виправдовуватись?
Не бійся. Я не збираюся розлучатися.
Я що, всі ці роки не знав рідної сестри?
Ти питаєш з щирої цікавості?
Марі.
Твій шлюб і сексуальне життя — суто твоє діло.
Але ти єдина аж так одержима єдністю сім'ї й Дому моди.
Тому мене дивує, що ти так ризикуєш.
Ми всі обирали таке, що шкодить нашій «єдності».
Принаймні тут я щира.
Думаєш, ти щира?
Я не відмовляюся від усього, що маю,
щоб відкрити зі своєю дівчиною гамбургерну.
Мені 55.
Я розважаюся.
І можеш будь-коли спинитися?
Я з власного досвіду знаю, що так не буває.
Атож. Тому не говори мені про чесність.
От тільки я…
Що?
Ти що?
Думаю, я попрошу розлучення.
Давно пора.
Ти щасливчик.
Розлучення – це розкіш, якої я не маю.
А хотіла б мати?
Ми знайдемо рішення.
Ти багато чим для нас пожертвувала.
Про що розмовляєте?
Про тебе.
Ось вона.
Кімната, в якій ти жила перші два роки свого життя.
Хотів би я залишити всіх вас при собі.
Але доля розпорядилася інакше.
Венсане, я…
Я маю щось тобі сказати.
Про Віктора.
Он як? Мені вже бентежно.
Ти впевнений у цьому?
Даруй?
Ти добре все обдумав?
Авжеж, добре. Я прийняв рішення. І підписав контракт.
Що це з тобою?
Пів року мені набридав, а тепер змушуєш мене сумніватися?
Ти ще можеш повернути гроші.
Щойно ти їх зрадиш – вороття вже не буде.
Ти станеш вигнанцем.
Я хочу переконатися, що ти це розумієш.
Бо потім
буде боляче.
Чорт тебе забирай. Ти казав геть протилежне.
Мама, Венсан, ти.
Для вас я паршива вівця.
Бо ніколи не читав «У пошуках утраченого часу»
і замість Шуберта слухаю Роббі Вільямса.
- Бо я незручний. - Робінсоне.
Ти знаєш, що це так.
Але я знайшов сім'ю, яка радо мене прийме
і де не затикатимуть носи при моїй появі.
Як я завжди й хотів.
От тільки Rovel ніколи не стане тобі сім'єю. Це я знаю напевне.
Що ти насправді хочеш?
Якщо ти в Rovel нещасливий, це не означає, що я теж буду.
Ясно, дядьку?
Що з нею робити? Просто кидати?
Якомога далі.
Я говорила з Венсаном про твоє повернення.
Як він відреагував?
Усе буде добре.
Якщо це моє останнє Різдво з ними, я радий, що ти тут.
Бо це наше перше Різдво з тобою.
Робінсоне, я повинен тобі щось розказати.
Я тобі брехав.
М'ясо ж пересохне.
- Нарешті всідаються. - До роботи!
Добре, шеф.
Неллі.
Ти білий, як крейда. Не захворів?
Є ще склянка з водою.
У нього не хворий вигляд?
Я цього року не робив щеплення від грипу.
Усе добре. Це, мабуть, від устриць.
Це неможливо.
Я зранку перевірив. Вони найсвіжіші.
Ми викинули твої устриці.
Якби ми їх з'їли, нас усіх би вирвало.
Досить уже про устриці.
Ради бога, налийте мамі ще.
Отже, Паломо.
Твоя перша колекція от кутюр.
Уже не дочекаюся.
Що нам чекати?
Даруй.
Краще не говорити про колекцію.
Мені не дали переліку узгоджених для обговорення тем.
Я не хочу сваритися.
Поговорімо про щось інше.
А мені справді цікаво. Розкажи нам.
Послухай, Вікторе.
Я запросив тебе, щоб ми нормально відсвяткували Різдво.
Як колись.
А не щоб гризтися.
А хіба ми не так святкуємо?
Можливо, ви думаєте, що я тут шпигую для роботи.
Венсане, люди поводяться так, як поводяться з ними.
І навпаки.
Покажи їй фабрику з виробництва мережива.
Ти знала, що деяким ткацьким верстатам 100 років?
І деяким майстриням теж.
Палома розробила неомереживо, вирізане лазером.
Дуже цікаво.
Так, я бачила перші випробування.
Це ж обпалена тканина?
Дивовижно, що нам більше нема про що поговорити.
- Тоді річ не в мереживі. - Отож-бо й воно.
Ти молодчина. Ще й пів року не минуло, а вже переписуєш правила.
Традиції, Яне.
Традиції часто стають на заваді прогресу.
Якщо в певний момент нічого не змінити, то нічого й не зміниться.
Ти з цим згодний?
Це не моя колекція.
Соляль, ти бував у Бретані?
Ні.
Соляль не любить мряки й жовтих плащів.
Але має інші привабливі риси.
Він чудово вміє обманювати,
прикидатися.
Навіть симулювати.
Соляль, ти симулював у ліжку?
Робінсоне, вийдімо надвір.
Побутова сварка й сухе м'ясо — забагато для одного вечора.
Соляль дуже майстерно вдає, що кохає мене,
а насправді йому платять, щоб він за вами шпигував.
Скільки тобі заплатили, щоб ти вкрав у мене відео з Венсаном?
Що ти сказав?
Серед нас був кріт.
Соляль працює на Rovel.
І, авжеж, Віктор знав.
Ні.
Ні, я…
Я не знав про Соляля.
Перль, клянуся.
І як я був такий дурний?
- І ти. - Венсане, не смій на ньому зриватися.
Відповідальний тут ти, і крапка.
А Віктор таки винний.
Венсане, вислухай, що він хоче сказати.
Це ж шанс покінчити з ворожнечею.
Прости його.
Ти що, геть сказилася?
Я дзвоню Нельсону.
Є лише один спосіб це вирішити: у суді.
Алло, месьє Ледю.
Радий вас чути. З Різдвом вас.
Це серйозно, Нельсоне. Rovel за нами шпигує. Ти один?
І що тепер?
Нічого.
Чекаємо, поки не поговорять.
Скільки йому платили, як довго, що він украв, –
він усе розповість.
Він нагорі, плаче.
Робінсон змусить його говорити. Негайно.
Нельсоне, це Перль.
Соляль каже, що свідчитиме проти Rovel.
Нізащо.
Він може сказати, що його змусили, й ми програємо справу.
Що ж нам робити?
Зробити йому трав'яного чаю?
Послухайте.
Хай до завтра побуде в хатинці сторожа,
й увімкніть там камери.
Нельсоне,
я маю тобі повідомити, що щойно ввійшов Віктор Ледю.
Не вимикайся.
Вікторе, повідомляю тобі, що ця розмова записується.
Ти знав, що Діан Ровель підіслала до нас крота?
Ні.
- Авжеж, знав. - Навіть я знав!
З самого початку!
Я знав, що ви ні перед чим не зупинитесь, щоб нас знищити!
- Відкладемо це до завтра. - Перль.
Якщо ти не шокована діями Віктора, з тобою теж щось не так.
Пропоную негайно проголосувати, чи нам висувати офіційні звинувачення.
За.
Проти.
За.
Те, як ти вчинив з Робінсоном, – мерзенно.
За.
І Ян мене підтримає.
Що ж. Рішення прийнято більшістю голосів.
Ти ще з нами, Нельсоне?
Так.
Зауваж, будь ласка, що Дім «Ледю» має намір позиватися проти групи Rovel,
проти мадам Діан Ровель і проти месьє Віктора Ледю.
Я передзвоню.
Я хочу, щоб ти зранку поїхав.
Приймаємо твою пропозицію.
Прости.
Ти переїжджаєш у хатинку сторожа.
Знай, що можеш поїхати звідси, коли захочеш.
Дорога поки що під водою,
але завтра вранці, у відплив, ми наймемо катер.
- Прошу тебе… - Мені не можна з тобою говорити.
І я мушу попросити назад…
Діамант.
Це можуть розцінити, як підкуп свідка.
У сім'ї Ледю Різдво завжди таке?
Ти голодна?
Так.
Ходімо.
Добре.
А тато був уже хворий, коли…
Він не знав.
Але твоя мама не була. Слава богу.
І ви були не проти…
що він спав з іншими?
Наші стосунки на той час уже перейшли в іншу стадію.
Мої батьки були ще ті гульвіси й кожну ніч мали нових коханців.
Який чудовий початок життя.
А чому вони мене залишили?
Коли Лола завагітніла, вони запанікували.
А потім захотіли тебе лишити.
Ми всі троє тебе хотіли.
Батьки тебе обожнювали.
Але…
вони були такі молоді й вразливі.
А я…
А я хотів тебе тільки собі одному.
Я думала, нікому не було до мене діла.
А виявляється, я мала аж трьох батьків.
Після смерті Джіно…
я вижив тільки завдяки тобі.
Я був тобою одержимий.
Хотів, щоб ти стала моєю спадкоємицею.
Визнаю, я поводився так, ніби твоєї мами не існувало.
Одного ранку їй це набридло й вона тебе забрала.
А я…
Я змусив себе тебе забути.
Вам було легше мене ненавидіти.
Ох, це було зовсім не легко.
Не думай так.
Ну?
Як тобі омлет від «старого пердуна з Бретані»?
Омлет смачний.
Клянусь, я б тобі сказав.
Я не знав про Соляля.
У Rovel за всіма стежать.
Зокрема й за мною.
Це робить тебе жертвою за згодою.
Пробач.
За те, що хотів нас потопити?
Чи за те, що вже двічі збрехав?
Твоє повернення.
Ми удвох.
Ти справді цього хотів?
Чи це була чергова гра…
спланована тобою й Ровелями?
Краще б ти про це не питала.
Тобі завжди був потрібен ворог, щоб почуватися цілісним.
Ти такий самовдоволений.
Ненависть до мене змушує тебе жити далі.
Чекаєш від мене подяки?
А знаєш…
тобі майже вдалося.
У тебе була чудова піарниця.
Так, Перль розповіла мені про ваш план.
Про епічне повернення брата-вигнанця.
Я міг би звикнути до цієї думки.
Це було б ідеально. Для Дому. Для сім'ї.
І для Перль.
Ти ж ніколи не хотів, щоб ми були разом.
А ти? Ти сам цього хотів?
Ти за неї хоч боровся?
Ти точно зробив усе, щоб бути з нею?
Вона була вагітна.
Від тебе.
Вона б залишила дитину.
Якби тобі довіряла.
Але у своїх вчинках ти завжди керуєшся амбіціями.
Тебе й людиною не назвеш.
Ти всюди сієш смерть, від самого народження.
Починаючи з нашої матері.
Коли ми були тут того разу,
ти наговорила мені жахливих речей.
І ти хочеш поквитатися?
Та й ти давно вже мені не довіряєш.
Чому ти не розказав про Палому?
Чому не сказав, що хотів її вдочерити?
Бо знав, що б тоді було.
Що ти б мене зрадила.
- Що я не можу тобі довіряти. - Ти теж мене зрадив.
Казав, що я твоя «половинка».
Що ніяких таємниць.
А сам приховав найважливіше.
Той був особистий розділ мого життя.
Я думав, що назавжди його закрив.
Не будеш з нею щирий – вона не оклигає.
У чому ти мене звинувачуєш?
Ти справді хотів померти?
Ти завжди знаходиш свіжу кров, щоб знов ожити.
Ти вмієш підбирати союзників.
Точно краще, ніж ти.
Ситуація в «Ледю» така, яка є.
Віктор не повернеться.
Тож або ти її розв'язуєш,
або я прийму твою відставку.
Це ясно?
Так.
Цілком ясно.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова