Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
‫הא? מה אתה עושה פה?‬
‫למה אתה לא בחדר שלך?‬
‫אני מתאמן בשחייה.‬
‫בעצם צלילה, לא שחייה.‬
‫טוב, תמשיך להתאמן, ג'ה-אין.‬
‫כי בחוץ יש בריכת שחייה.‬
‫אמא, בואי נלך לשחות.‬
‫בואי, אמא.‬ ‫-למה אתה תמיד רוצה ללכת לשחות?‬
‫ואמרתי לך לא להיות בבית עם המשקפת.‬
‫היא תכער לך את הפנים.‬
‫בחוץ, לא פה.‬
‫יש שם בריכה אמיתית.‬
‫נו, בואי.‬
‫פשוט אל תלכי היום לעבודה. בבקשה?‬
‫קום, אתה צריך ללכת לגן.‬
‫לא, עוד צלילה אחת.‬
‫תצללי איתי, אמא? בבקשה?‬
‫אתה תצלול, ואמא תספור.‬
‫תספרי עד שלושים.‬
‫בסדר. אחת,‬
‫שתיים,‬
‫שלוש,‬
‫ארבע,‬
‫חמש,‬
‫שש,‬
‫שבע…‬
‫שין ג'ה-אין, אי אפשר לנשום כשצוללים.‬
‫לא נשמתי. עצרתי את הנשימה כל הזמן הזה.‬
‫תמשיכי לספור. מהר!‬
‫שמונה,‬
‫תשע…‬
‫מה?‬
‫שין ג'ה-אין, אחרי ארוחת הבוקר‬ ‫אתה צריך לקחת את התרופה שלך. אל תשכח.‬
‫אמא שוכחת לפעמים.‬
‫אמא, זוכרת את הדבר הזה‬ ‫שאת משתמשת בו לעבודה?‬
‫אני יכול לצייר בו?‬
‫למה אתה כל הזמן מצייר בו?‬ ‫יש לך המון מחברות לציור.‬
‫כי אם אני מצייר במחברת,‬ ‫את לא מסתכלת על הציור.‬
‫מה זאת אומרת? בטח שכן.‬
‫הוא על המיטה. תביא אותו.‬
‫אמא!‬ ‫-כן?‬
‫הסיסמה לא עובדת.‬
‫עוד פעם…?‬
‫ג'ה-אין!‬
‫מה תעשי עם הגשם?‬ ‫-מה אני יכולה לעשות?‬
‫יום חופש, אין ברירה.‬
‫איך אצלך? גם שם יורד גשם חזק?‬
‫כן, ממש מבול.‬
‫סבתא! אני מתגעגע אלייך!‬ ‫-תבדקי במקפיא…‬
‫ג'ה-אין, זוז.‬ ‫-…השארתי לך בשר.‬
‫בואי אלינו!‬ ‫-ג'ה-אין…‬
‫תשתמשי בו ובאצות שהשארתי לך, ותכיני מרק.‬
‫אפילו לא ידעתי שהוא פה.‬
‫מרק אצות נשמע טוב.‬
‫כשאת מקפיצה את האצות, תוסיפי מים.‬
‫תפסיקו לאכול זבל‬ ‫ותאכלו קצת אוכל אמיתי, בסדר?‬
‫עכשיו את אולי מסתדרת,‬ ‫אבל כשתתבגרי תרגישי את זה.‬
‫אמא.‬
‫הבנתי. אני מכינה ארוחת בוקר.‬
‫אני אביא לך בשבוע הבא‬ ‫מרכיבים למרק ומנות לתוספת.‬
‫אל תדלגי על ארוחות, בסדר?‬
‫את אוכלת נורא. אני צריכה לגור איתך…‬ ‫-בסדר, אמא.‬
‫יש לי עוד שיחה. נדבר אחר כך.‬
‫בסדר. רגע, אן-נה…‬
‫שין ג'ה-אין. השארת את הברז בשירותים פתוח?‬
‫לא הלכתי לשירותים. למה?‬
‫לא משנה.‬ ‫-אמא, תראי מה ציירתי.‬
‫מה ציירת?‬
‫אמא ואני.‬
‫ג'ה-אין,‬
‫אם אתה מצייר את אמא,‬ ‫אתה לא יכול לעשות אותי יפה?‬
‫איך?‬
‫תסתכל, יש פה אדום וירוק וכל זה.‬
‫לא רק שחור…‬
‫אוי, קר.‬
‫אמא, הבית שלנו נהיה בריכת שחייה!‬
‫כאן משרד ההנהלה…‬ ‫-בריכה!‬
‫-ג'ה-אין, שקט.‬ ‫-בריכה!‬
‫בעקבות כמות שיא של משקעים,‬
‫מי השיטפונות הגיעו‬ ‫לקומה השנייה בבניינים 101 עד 107,‬
‫ולקומה השלישית בבניינים 108 עד 110.‬
‫הדיירים בקומות אלה…‬ ‫-אמא, תשחי!‬
‫אפשר לשחות בבית!‬ ‫-רק רגע, ג'ה-אין.‬
‫למה לא?‬ ‫-…להתפנות לקומות העליונות.‬
‫אמרת שתשחקי…‬
‫שין ג'ה-אין! אמרתי לך להיות בשקט!‬
‫המעליות לא פועלות,‬ ‫ולא ניתן להשתמש בהן כדי להתפנות.‬
‫אמרת שנלך לשחות!‬
‫שוב…‬ ‫-למה אתה לא עושה מה שאני אומרת לך?‬
‫בעקבות כמות שיא של משקעים…‬ ‫-אמרתי לך לא להיות איתה בבית!‬
‫תישאר פה, אחרת לא תקבל אותה בחזרה!‬
‫…ולקומה השלישית בבניינים 108 עד 110.‬
‫הדיירים בקומות אלה…‬
‫הלו?‬
‫זאת ד"ר גו אן-נה‬ ‫מצוות הפיתוח של מנוע הרגש?‬
‫מדבר סון הי-ג'ו מצוות אבטחה 1.‬
‫הדירה שלך מוצפת?‬ ‫-כן.‬
‫אני כבר כמעט בדירה שלך.‬ ‫באתי לאסוף אותך, ד"ר גו.‬
‫אותי?‬ ‫-הקומה השלישית תוצף בקרוב.‬
‫תתפנו לקומות העליונות בהקדם האפשרי.‬ ‫אם את אורזת, תפסיקי. אל תפחדי.‬
‫תעלי עם ג'ה-אין במדרגות. אני אמצא…‬
‫הלו?‬
‫- שין ג'ה-אין‬ ‫יולי, שבוע 2 -‬
‫ג'ה-אין!‬
‫אנחנו חייבים ללכת. בוא הנה!‬
‫ג'ה-אין, בוא נלך.‬
‫אנחנו חייבים ללכת.‬
‫ג'ה-אין, אמא מבקשת סליחה. הייתי קצת בהלם.‬
‫אמא לא כועסת.‬
‫שאמא תיקח אותך על הגב?‬
‫מהר!‬
‫גיו-נה, אל תבכי. צריך למהר.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫סליחה, אפשר לעבור?‬
‫אתה לא יכול‬ ‫לסחוב את כל זה ולשמור על הילדים!‬
‫בואי נלך כבר.‬
‫סליחה.‬
‫סליחה, למה אי אפשר לעלות?‬
‫מה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫משהו חוסם את הדרך.‬
‫שמעתי שמישהו התמוטט.‬
‫סליחה. אפשר לעבור?‬
‫אלי, רחם עלינו. הצילנו…‬
‫מהר!‬
‫תיזהרי, מותק. את תיפלי.‬
‫- סיאול, היום -‬
‫ג'ה-אין, אתה מפחד?‬
‫חשבתי שאלה סתם מים,‬
‫אבל לא נראה לי‬ ‫שאלה מים שאני יכול לשחות בהם.‬
‫אתה רוצה לשיר עם אמא בזמן שאנחנו עולים?‬
‫היינו אמורים לשחק היום ביחד בלי קשר.‬
‫כל היום.‬
‫"בלי קשר"?‬
‫מה זאת אומרת "בלי קשר"?‬
‫זה אומר ש…‬
‫אמא, תסתכלי לשם!‬
‫הצילו!‬ ‫-תצילו אותנו!‬
‫בבקשה!‬
‫"לאורך שביל החלב‬ ‫בשמיים הכחולים‬
‫"סירה לבנה מפליגה‬
‫"ובה עץ דפנה אחד‬
‫"שם יושבת ארנבת זעירה‬
‫"לסירה אין תורן‬
‫"אין משוט שיניע אותה‬
‫"ועם זאת היא מפליגה לה"‬
‫מה?‬
‫ג'ה-אין.‬
‫תישאר פה לרגע, טוב?‬
‫לאן את הולכת?‬
‫לשום מקום. אני רק בודקת משהו.‬
‫אנחנו מדירה 407!‬
‫אפשר להשתמש בשירותים שלכם?‬
‫הילדים שלי צריכים לשירותים!‬ ‫-יש פה מישהו?‬
‫אנחנו צריכים מים‬ ‫בשביל להכין פורמולה לתינוק!‬
‫תנו לנו לעבור, בבקשה.‬
‫מי שצריך שירותים או מים יכול להיכנס.‬
‫תודה.‬ ‫-כן, תיכנסו.‬
‫תודה.‬ ‫-זהירות. לאט.‬
‫ד"ר גו אן-נה!‬ ‫-כן, מכאן.‬
‫את פה, ד"ר גו?‬
‫ד"ר גו אן-נה!‬
‫פה!‬
‫אני פה!‬
‫ג'ה-אין, בוא.‬
‫ג'ה-אין…‬
‫סליחה.‬
‫ג'ה-אין.‬
‫סליחה.‬
‫אני מצטערת.‬
‫שין ג'ה-אין!‬
‫אן-נה! את בסדר?‬
‫ג'ה-אין!‬ ‫-תעבירי לי את הילד!‬
‫הילד לא נושם.‬
‫ג'ה-אין! ג'ה-אין?‬
‫אמא!‬
‫שין ג'ה-אין, בטח פחדת.‬
‫הכול בסדר.‬
‫תודה רבה. תודה רבה לך.‬
‫אני סון הי-ג'ו. דיברנו קודם בטלפון.‬
‫רגע, אני צריך לצלם.‬
‫7 ביולי, 7:55.‬
‫אני מאשר שהחוקרת גו ושין ג'ה-אין שרדו.‬
‫אנחנו יוצאים לדרך.‬
‫זהו. בואו נלך.‬
‫קדימה.‬
‫אמא!‬ ‫-אני אקח אותו.‬
‫אני אקח אותו על הגב.‬
‫תסתדרי במדרגות?‬ ‫-אני אהיה בסדר.‬
‫בוא, תעלה.‬
‫שין ג'ה-אין, אתה בסדר? גמרת לבכות?‬
‫חשבתי שעזבת אותי והלכת לדירה ההיא.‬
‫לאן אני אלך בלעדייך?‬
‫ואז נכנסו לשם המון מים,‬
‫ופחדתי, וחשבתי על מה שקרה לפני הרבה שנים.‬
‫את יודעת, אמא.‬
‫כשהמכונית שלנו נפלה למים, ואבא…‬
‫ג'ה-אין.‬
‫אולי נשיר כמו שעשינו קודם?‬
‫לא.‬
‫אין לי חשק לשיר עכשיו.‬
‫בסדר, אז תנוח קצת.‬
‫אנחנו עולים לגג. המסוק של החברה בדרך.‬
‫פעם ראשונה שלך במסוק?‬ ‫-שמתי לב שהמים מלוחים.‬
‫זה לא גשם רגיל, נכון?‬
‫לפני שלוש שעות, אסטרואיד פגע באנטרקטיקה.‬
‫כל הקרח שהפשיר נע צפונה ביחד עם מי הים.‬
‫חצי מיפן כבר מתחת למים, ובקצב הזה, בניין‬ ‫של שלושים קומות יהיה מתחת למים בקרוב.‬
‫פגיעת אסטרואיד?‬
‫איך לא ידעו שזה עומד לקרות?‬
‫ידעו. לא דיברו על זה,‬ ‫כי לא הייתה דרך לעצור אותו.‬
‫זה סופה של האנושות כפי שאנחנו מכירים אותה.‬
‫רגע, חכה. חכה.‬
‫כל בני האדם עומדים למות?‬
‫חשבת שמקום העבודה שלך הוא בסך הכול‬ ‫מעבדה לפיתוח בינה מלאכותית, נכון?‬
‫אז לא.‬
‫אומרים שהתפקיד שלך‬ ‫הוא ליצור את המין האנושי מחדש.‬
‫מה? איך אני…?‬
‫יש בעולם רק שני אנשים‬ ‫שעבדו על מנוע הרגש שמשמש לבינה מלאכותית.‬
‫המומחית מספר 1 נעלמה מוקדם יותר הבוקר.‬
‫נכון, הבוסית שלך,‬ ‫החוקרת הראשית אים היון-מו.‬
‫היא נסחפה ביחד עם הילדה שהיא גידלה.‬
‫הגענו למסקנה שהיא מתה.‬
‫את מספר שתיים.‬
‫תקבלי את המשימה שלך כשתגיעי למחסה הזמני.‬
‫רק רגע. חכה…‬
‫תדברי תוך כדי הליכה.‬
‫אני לא יודעת כל כך הרבה.‬
‫מנוע הרגש שבנינו נועד לצרכי בדיקה.‬
‫אם המנהלת אים לא שם, אני לא…‬
‫מה לעשות? לבטל את המסוק?‬
‫הצוותים האחרים כבר סיימו את המחקר שלהם.‬
‫גופים דמויי אדם, עם בינה ויכולת להתרבות.‬
‫הדבר היחיד שחסר הוא מנוע הרגש. את מבינה?‬
‫רק את נשארת.‬
‫אמא.‬
‫כן?‬
‫יש לי קקי.‬
‫חכה רגע.‬
‫עשית קקי?‬
‫לא, התאפקתי, אבל אני לא יכול להתאפק יותר.‬
‫לזה לא ציפיתי.‬
‫הוא יכול להתאפק או לא? אין לנו הרבה זמן.‬
‫ג'ה-אין, אמא לא הביאה לך בגדים להחלפה.‬
‫אתה מבין אותי, נכון? אתה חייב להתאפק.‬
‫חשבתי שאמרת שלא הבאת בגדים.‬
‫ג'ה-אין, עוד לא, בסדר?‬
‫ג'ה-אין.‬
‫עוד לא.‬
‫תתאפק. חכה רגע.‬
‫כן, זה אני.‬
‫קומה 15. בינתיים בסדר.‬
‫הילד היה צריך לשירותים.‬
‫למה שאני אגיד לה דבר כזה?‬
‫היא משתפת פעולה בלי להתלונן.‬
‫כן, אנחנו יוצאים עכשיו.‬
‫מה עם הילד?‬
‫הוא מסיים לבד.‬
‫תני לו משהו ללבוש. גם לך כדאי.‬ ‫זה לא שהבגדים האלה שייכים למישהו.‬
‫אז מנוע הרגש הזה,‬
‫הוא מכיל נפש אנושית?‬
‫רגשות אנושיים?‬
‫כן.‬
‫אז מה, הוא בדיוק כמו בן אדם?‬
‫אני לא מבין. בשביל מה רגשות אנושיים?‬
‫אין אפשרות יותר טובה? זה המין האנושי החדש.‬
‫לא כדאי שיהיה לו משהו אחר?‬
‫מה רע ברגשות אנושיים?‬
‫כשנעלה למעלה, לא יהיה קל לעלות למסוק.‬
‫אנשים יסתערו עלינו.‬ ‫הם יתחננו ויילחמו לעלות למסוק.‬
‫הם ירמסו את המשפחות שלהם כדי להישאר בחיים.‬
‫והכי מצחיק,‬
‫את תהיי בדיוק כמוהם,‬ ‫תדחפי אותם הצדה כדי לעלות למסוק.‬
‫ואין בזה שום דבר רע.‬
‫ככה רגשות אנושיים עובדים.‬
‫המכשיר הזה שלך,‬ ‫אפשר להתקשר ממנו לטלפון רגיל?‬
‫ואם יקרה משהו, תתקשרי אליי מיד.‬
‫למה אמרתי לך‬ ‫שהקומה השלישית בסדר כשחיפשת בית?‬
‫אל תדברי ככה.‬
‫אני שמחה שהתפנית בשלום, אמא.‬
‫אבל תהיי זהירה, טוב?‬
‫אן-נה, מתחילים להיכנס הנה מים.‬
‫תקשיבי לי.‬
‫אמא ואבא כבר לא חשובים.‬
‫רק ג'ה-אין חשוב.‬
‫את חייבת לזכור את זה.‬ ‫-אמא.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫לא יקרה כלום. הגשם ייפסק בקרוב.‬
‫תביאי לי מנות לתוספת בשבוע הבא.‬
‫אן-נה…‬
‫תודה על הכול.‬
‫אני…‬
‫אני אוהבת אותך מאוד.‬
‫כן.‬
‫אמא…‬
‫גם אני.‬
‫סיימת לדבר?‬
‫מחמם את הלב.‬
‫את ואמא שלך.‬
‫כמה אהבה.‬
‫ככה רגשות אנושיים עובדים.‬
‫אבל נראה שלא אכפת לך.‬
‫כן, טוב, לי אין אפילו למי להתקשר.‬
‫בואי נלך. המים כבר הגיעו לקומה העשירית.‬
‫החוצה!‬
‫ג'ה-אין!‬
‫בואי נלך.‬
‫מכאן.‬
‫שימי את הנעליים.‬
‫זה לא רציני. תטפסי הנה ותעבירי לי את הילד.‬
‫אמא, האש ממש חמה.‬
‫הכול בסדר, ג'ה-אין. אנחנו עולים למעלה.‬
‫תחזיק את אמא חזק, בסדר?‬
‫תרימי אותו ישר למעלה.‬ ‫-ג'ה-אין.‬
‫ג'ה-אין, תעלה לפניי‬ ‫ותישאר עם האיש הזה, בסדר?‬
‫לא! אני לא רוצה!‬ ‫-אמא תבוא בעוד רגע.‬
‫אתה ראשון.‬ ‫-אמא!‬
‫אני לא רוצה!‬ ‫-זה רק לרגע.‬
‫אמא, לא!‬ ‫-אל תזוז!‬
‫ג'ה-אין!‬ ‫-אמא!‬
‫אמא!‬
‫אמא, אמא!‬
‫אמא!‬
‫גברת אן-נה!‬
‫גברת אן-נה, את בסדר?‬ ‫-אמא!‬
‫אני בסדר!‬ ‫-אמא!‬
‫אמא!‬ ‫-הכול בסדר!‬
‫אמא לא הולכת לשום מקום, ג'ה-אין!‬
‫הכול בסדר. אני כבר באה.‬ ‫-אמא, אל תלכי!‬
‫חכה לי רגע, טוב?‬
‫אמא…‬
‫שלום?‬
‫יש שם מישהו?‬
‫כן. תפתחי את הדלת, בבקשה.‬
‫איך קוראים לך?‬
‫לי ג'י-סו.‬
‫ג'י-סו, אני אפתח לך את הדלת.‬
‫אני כבר חוזרת. רק רגע, בסדר?‬
‫וואו, כמה גשם.‬
‫לעזאזל. כמה השעון הזה שווה?‬
‫בוא כבר, צריך לבזוז‬ ‫את הבניין כל עוד יש גשם.‬
‫אם נהרוג מישהו, אף אחד לא ידע.‬
‫ג'י-סו!‬
‫אני פה, ג'י-סו!‬
‫תפתחי! ג'י-סו!‬
‫גברת אן-נה! איפה את?‬
‫גברת אן-נה!‬ ‫-אני פה!‬
‫איפה ג'ה-אין?‬
‫בואי מהר.‬
‫ג'ה-אין! זאת אני. אמא פה.‬
‫כואב לך?‬
‫התרופה שלו אצלך, נכון? איפה היא?‬
‫איבדתי אותה.‬
‫אמא, כואב לי מאוד.‬
‫שיט. אני משתגע פה.‬
‫אמא. אמא.‬
‫ג'ה-אין.‬
‫תחזיק מעמד.‬ ‫-לאן את הולכת?‬
‫למצוא תרופה.‬ ‫-איפה תמצאי עכשיו תרופה?‬
‫נטפל בזה כשנגיע למסוק. ד"ר גו אן-נה!‬
‫את יכולה להחזיר את הילד‬ ‫למצב שהוא היה בו בבוקר.‬
‫אני אהיה בוטה.‬ ‫יש לך את הנתונים שלו, את יכולה לשחזר אותו!‬
‫אנחנו חייבים ללכת!‬
‫הוא גוסס!‬
‫אמא…‬
‫ג'ה-אין, תחזיק מעמד, בסדר?‬
‫מי את?‬ ‫-אני מצטערת. סליחה…‬
‫ג'ה-אין, תחזיק מעמד.‬
‫אני מצטערת, אני פשוט נואשת.‬ ‫-מה את מחפשת?‬
‫ג'ה-אין.‬
‫ג'ה-אין, תתעורר.‬
‫בוא נשתה את זה, בסדר? קח.‬
‫אני אחזיק אותו…‬ ‫-אל תיגע בו!‬
‫הנה, ג'ה-אין.‬
‫ג'ה-אין, פתח את העיניים. בבקשה?‬
‫אתה חייב לשתות את זה‬ ‫כדי לצלול ולשחק עם אמא.‬
‫קדימה, שתה. קדימה.‬
‫ג'ה-אין!‬
‫קדימה.‬
‫את רוצה לוותר על ג'ה-אין?‬
‫בגלל התאונה של בעלך?‬
‫למען האמת,‬ ‫הכרתי את ג'ה-אין בגלל העבודה שלנו.‬
‫אני לא חושבת שנועדתי להיות אמא.‬
‫מי כן נועדה להיות אמא?‬
‫המרכז קבע שמנוע הרגש הושלם.‬
‫אנחנו לא חייבות להמשיך לגדל את הילדים.‬
‫בעוד כמה חודשים,‬
‫המרכז יאסוף את ג'ה-אין.‬
‫ואת יו-ג'ין שלי.‬
‫אולי היה עדיף שלא ניצור אותם.‬
‫מתי הם ייקחו אותו?‬
‫אמא.‬
‫ג'ה-אין.‬
‫אמא פה.‬
‫עשיתי פיפי. סליחה.‬
‫יופי.‬
‫זה חם ונעים.‬
‫אתה בסדר עכשיו?‬
‫כן. אמא, תחבקי אותי.‬
‫את יודעת, היום נפלתי למים,‬
‫ועכשיו אני חולה,‬
‫אבל אני שמח,‬ ‫כי אני יכול להיות איתך כל היום.‬
‫חשבתי שזאת הפוגה זמנית, אבל עכשיו יש שמש.‬
‫הנה מים בשביל הסמרטוט. הברז לא יעבוד.‬
‫אז זה נגמר?‬
‫כן. אחרי כל הבלגן,‬ ‫לא יודע למה כל כך התאמצתי.‬
‫ג'ה-אין בסדר?‬
‫מוקדם בבוקר, ראש אגף האבטחה‬ ‫הודיע לי על שינוי המשימה שלי.‬
‫שאני צריך להביא אותך.‬
‫יש מחסה זמני בנקודת העצירה.‬
‫אנחנו נרד שם,‬
‫והבנתי שתמשיכי ליעד הסופי לבד.‬ ‫ג'ה-אין לא יכול להצטרף. יאספו אותו משם.‬
‫לא ציינתי את זה קודם, נכון?‬
‫חשבת…‬
‫שלא אבוא אם אדע?‬
‫דווקא חשבתי שכן תבואי.‬
‫אני לא מתעניין במיוחד במין האנושי החדש.‬
‫באתי כדי לראות מה תעשי בסוף עם ג'ה-אין.‬
‫לנוכח המצב, היה הגיוני שתנטשי אותו.‬
‫למה רצית לראות דבר כזה?‬
‫זה מה שאמא שלי‬ ‫עשתה כשהייתי בגילו של ג'ה-אין.‬
‫היא בכתה יותר ממני כשהיא אמרה שהיא תחזור,‬
‫אבל היא לא חזרה.‬
‫ילדים לא שוכחים דבר כזה.‬
‫אז חשבתי שאם אראה אותך עוזבת לבדך,‬
‫אולי ארגיש קצת יותר טוב.‬
‫"אהה, אני לא היחיד שננטש."‬
‫"יש עוד אימהות כמוה."‬
‫"בני האדם הם פשוט כאלה."‬
‫רציתי להיות בטוח בזה‬ ‫ביום שבו העולם יגיע לקצו.‬
‫יש אנשים שמתנחמים בדברים כאלה.‬
‫לעזאזל, אני משתגע.‬
‫בואי נלך.‬
‫ג'ה-אין.‬
‫בוא נלך.‬ ‫-אמא!‬
‫אמא!‬
‫אני מצטערת. תשמרו על עצמכם.‬
‫תגידי "אה".‬
‫ד"ר גו, את בסדר?‬ ‫-אמא!‬
‫אמא!‬ ‫-בואי.‬
‫אני אקח אותו.‬ ‫-אמא!‬
‫אמא.‬
‫טוב, בואו.‬
‫בבקשה! אנחנו צריכים עזרה!‬
‫מה לעשות?‬
‫הכול בסדר.‬
‫תעזרו לנו. בבקשה!‬
‫מה את עושה? צריך ללכת!‬
‫אני מצטערת.‬
‫אמא, למה הגברת הזאת חולה?‬
‫טוב,‬
‫היא לא באמת חולה.‬
‫היא יולדת תינוק.‬
‫ומה איתך?‬
‫גם לך כאב ככה?‬
‫ג'ה-אין.‬
‫אמא קצת עייפה. אתה יכול לרדת לרגע?‬
‫לא!‬
‫אמא עייפה, ג'ה-אין. רד.‬
‫עוד קומה אחת. צריך למהר.‬
‫בואי.‬
‫מה את עושה? כמעט הגענו!‬ ‫-למה אני חייבת לעזוב את הילד?‬
‫למה אני לא יכולה לקחת אותו איתי וזהו?‬
‫תקשיבי, זה לא…‬
‫אמרת שאני צריכה ללכת לבד. איך?‬
‫איך אני יכולה להשאיר אותו לבד?‬
‫אמא.‬
‫ג'ה-אין.‬
‫סליחה. אמא לא כועסת.‬
‫פשוט תירגעי, ותחשבי על זה.‬
‫גם אני חשבתי קודם שזה מוזר.‬
‫המנהלת אים והילדה שלה מתו,‬
‫אז ג'ה-אין הוא היחיד שנשאר.‬
‫אם המרכז רוצה לעשות משהו,‬ ‫אין דבר חשוב ממנו.‬
‫חייבת להיות איזו טעות.‬
‫אני בטוח בזה.‬
‫"7 ביולי, 8:27.‬
‫"מרכז דרווין מוסר לחוקרת הראשית‬ ‫ד"ר גו אן-נה את ההוראות הבאות‬
‫"לפני החילוץ.‬
‫"אחת. מרכז דרווין,‬
‫"מכון מחקר לא רשמי שפועל בחסות האו"ם,‬
‫"יעשה כל מאמץ אפשרי‬ ‫למנוע את היכחדות האנושות‬
‫"בעקבות האסון.‬
‫"שתיים. ד"ר גו אן-נה מונתה‬
‫"לאחת מ-29 חוקרי המבצעים המיוחדים.‬
‫"היא תתייצב מיידית‬
‫"בתחנת המחקר הזמנית‬ ‫על מנת להשלים את מנוע הרגש.‬
‫"שלוש. ד"ר גו תשתף פעולה‬ ‫באופן מלא בכל דרך שתידרש‬
‫"על מנת להשלים את שתי המטרות הנ"ל."‬
‫זה סוף ההליך.‬
‫אני מעביר את המומחית לידיך.‬
‫עמדת במשימה.‬
‫ד"ר גו, החל מרגע זה,‬
‫אנו אוספים לידינו את הנתונים‬ ‫של אדמחדש-77, שהינם רכוש המרכז.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫תוריד ממנו את האזיקים!‬
‫אמרת שהוא יוכל לבוא איתי!‬ ‫תגיד להם לשחרר אותו!‬
‫תקשיבי. המנהלת אים היון-מו,‬
‫היא לא טבעה. היא ברחה עם הילדה שלה.‬
‫היא אמרה שהיא מעדיפה למות היום‬ ‫מאשר לנטוש את הבת שלה.‬
‫אבל את…‬
‫שמעתי שניסית לוותר עליו.‬
‫תהיי כנה. ידעת שזה עומד לקרות.‬
‫ככה רגשות אנושיים עובדים.‬
‫בואי לא נקשה יותר ממה שצריך.‬
‫תיפרדי ממנו.‬
‫תחלצו את הנתונים מהר. אין לנו זמן.‬
‫חכו רגע.‬
‫השתגעת לגמרי?‬
‫אל תיגע בו!‬
‫אמרתי לך לא לגעת בו!‬
‫אני אהרוג אתכם!‬
‫אני אהרוג את כולכם!‬
‫בבקשה!‬
‫בבקשה, חכו רגע.‬
‫בבקשה, תפסיקו.‬
‫תן לו לחיות, בבקשה.‬
‫אתה לא יכול להרוג אותו.‬
‫אני אבנה את מנוע הרגש,‬ ‫אני מבטיחה. בבקשה, אל תעשה את זה.‬
‫ד"ר גו.‬
‫השגת תוצאות טובות עם ג'ה-אין.‬
‫לכן אנו זקוקים לו‬ ‫לצורך בניית מנוע רגש נוסף.‬
‫זה לא מה שאמרת בעצמך?‬
‫בבקשה.‬
‫בבקשה, אני מתחננת. בבקשה.‬
‫אם ככה…‬
‫רק עד המחסה הזמני.‬
‫תן לו לבוא איתי למחסה הזמני.‬
‫בבקשה.‬
‫באמת חשבת שיהיה מחסה זמני במצב כזה?‬
‫ד"ר גו,‬
‫אנחנו, כולנו,‬
‫נמות פה היום.‬
‫את היחידה שעוזבת.‬
‫ג'ה-אין…‬
‫אנחנו זקוקים‬ ‫לחפצים האישיים שלך מסיבות ביטחון.‬
‫- אדמחדש-77 -‬
‫- שיעור החמצן: 97 אחוז -‬
‫נתוני הניסוי נאספו.‬ ‫אנחנו בדרך לאתר השיגור.‬
‫ד"ר גו, כאן לי הווי-סו, מנהל מעבדת איזבלה.‬
‫כיוון שהצטרפת אלינו,‬ ‫אני אחזור על פרטי המשימה.‬
‫תוך 15 דקות, עשרות אלפי רסיסים‬ ‫של המטאור ייפלו על כדור הארץ.‬
‫כתוצאה, רוב החיים על פני כדור הארץ ייכחדו.‬
‫לכן, כדי למנוע‬ ‫את הכחדת האנושות, מרכז דרווין‬
‫שיגר הבוקר שבעה טילים‬ ‫ממספר אתרים ברחבי העולם.‬
‫כעת אנו אחרוני השורדים מהמין האנושי.‬
‫רק רגע.‬
‫כעת על המין האנושי להתפתח בכוחות עצמו‬ ‫כדי לאפשר את שרידתו לאחר השיטפון הגדול,‬
‫באמצעות הידע והטכנולוגיה שצברנו.‬
‫מטרתנו היא לקיים‬ ‫אוכלוסייה מינימלית בת קיימא,‬
‫ומטרת הצוות שלנו היא "אם וילד".‬
‫ביעד שלנו, מעבדת איזבלה,‬
‫נוכל לייצר גוף אנושי חי,‬
‫אבל את היחידה, ד"ר גו, שיכולה לשחזר‬ ‫את הרגשות האנושיים באמצעות מנוע הרגש.‬
‫תרשי לי לספר לך על המשימה שלך, ד"ר גו.‬
‫הילד כבר הושלם…‬
‫ועכשיו אתם רוצים שאצור את האם?‬
‫איך תעשי את זה?‬
‫אני אבצע את הניסוי על אם לילד,‬
‫ואגרום לילד להיעלם.‬
‫במהלך החיפוש אחר הילד,‬ ‫הנבדקת תיתקל במכשולים רבים.‬
‫אם היא תיכשל, היא תחזור להתחלה ותנסה שוב.‬
‫אם אחרי אינספור חזרות, היא תמצא את הילד…‬
‫ואם היא לא תמצא אותו?‬
‫המשמעות תהיה הכחדת האנושות.‬
‫ד"ר גו?‬
‫כאן ביגל-6.‬
‫שברי אסטרואיד פגעו במנוע שלנו.‬ ‫סביר שיש דליפת מחמצן.‬
‫אתם יכולים לדווח מהזווית שלכם?‬
‫אמא, תתעוררי. הבית שלנו הוא בריכת שחייה!‬
‫ג'ה-אין.‬
‫מה קורה פה? למה הבית שלנו ככה?‬
‫המים נכנסו בזמן שישנת. הם נכנסו ונכנסו!‬
‫הלו?‬
‫זאת ד"ר גו אן-נה‬ ‫מצוות הפיתוח של מנוע הרגש?‬
‫כן. מי זה?‬
‫סון הי-ג'ו מצוות אבטחה 1.‬ ‫אני אקצר כי מדובר במקרה חירום.‬
‫עד כמה הבית שלך מוצף?‬
‫המים…‬ ‫-אמא!‬
‫ד"ר גו, תקשיבי. את חייבת להתפנות מיידית.‬
‫אמא, היה לי חלום, וציירתי אותו.‬ ‫-כבר כמעט הגעתי.‬
‫רוצה לראות, בלי קשר?‬ ‫-הקומה השלישית תוצף בקרוב.‬
‫תתפנו למעלה.‬
‫המנהלת אים הייתה הבחירה הראשונה.‬ ‫-שלחתי לטלפון שלך. תסתכלי!‬
‫היא נסחפה בזרם.‬
‫אין זמן לארוז. צאי עכשיו.‬ ‫-שלחתי אותו לטלפון שלך.‬
‫תסתכלי על הציור שלי!‬ ‫-ג'ה-אין, אמא בטלפון!‬
‫ד"ר גו? את לא יכולה לדבר כרגע?‬
‫לא, זה בסדר. תמשיך.‬
‫תתפני למעלה בהקדם האפשרי,‬ ‫ותדאגי שג'ה-אין מגיע איתך.‬
‫בעוד כמה חודשים, המרכז יאסוף את ג'ה-אין.‬
‫ואת יו-ג'ין שלי.‬
‫הם הנכסים החשובים ביותר שלנו.‬ ‫תגדלי אותו עד אז.‬
‫מתי הם ייקחו אותו?‬
‫הלו? ד"ר גו, את שם?‬
‫המרכז יאסוף את ג'ה-אין היום. תדאגי…‬
‫שין ג'ה-אין, בוא כבר.‬
‫את אפילו לא מסתכלת על הציור שלי,‬
‫ואת לא מוכנה לעשות שום דבר שאני רוצה…‬
‫שין ג'ה-אין. תסתכל עליי.‬
‫אתה צריך להקשיב היום לאמא.‬
‫בלי לצייר ובלי לשחות. לא היום.‬
‫מה עם לצלול?‬ ‫-גם לא לצלול.‬
‫היום אתה חייב להישאר קרוב לאמא.‬
‫אל תלך עם זרים שאומרים לך לבוא איתם.‬
‫אם תהיה היום ילד טוב,‬
‫בפעם הבאה‬ ‫אמא תבוא איתך לשחות ולצלול. הבנת?‬
‫למה אתה לא עונה?‬
‫את משקרת.‬
‫מה?‬
‫למה אני תמיד בן שש?‬
‫הייתי בן שש אתמול,‬
‫וגם שלשום,‬
‫וגם יום לפני זה! למה?‬
‫על מה אתה מדבר? קדימה, על הגב שלי.‬
‫די, תפסיקי לבכות!‬
‫היי.‬ ‫-תהיי בשקט!‬
‫סליחה.‬
‫אמרתי לך לא לבכות!‬
‫ראיתם?‬
‫זה קרה בדיוק כמו שאמרתי.‬
‫זה רצון האל.‬
‫עלינו להקריב קורבן‬ ‫כדי לקבל מחילה על חטאינו!‬
‫אמן!‬ ‫-אמן!‬
‫מהר! אמרתי לך לזוז!‬
‫מה אתם עושים? תזדרזו!‬
‫זוזו כבר!‬
‫קדימה!‬
‫ד"ר גו אן-נה!‬
‫את שם, ד"ר גו אן-נה?‬
‫ד"ר גו אן-נה!‬
‫ג'ה-אין, תטפס למעלה.‬
‫ג'ה-אין!‬
‫שין ג'ה-אין!‬
‫ג'ה-אין.‬
‫ג'ה-אין!‬
‫את בסדר?‬
‫וואו, הפחדת אותי.‬
‫דיברנו בטלפון.‬ ‫אני סון הי-ג'ו מצוות אבטחה 1.‬
‫אני צריך לצלם את זה.‬
‫7 ביולי, 7:55. אני מאשר‬ ‫שהחוקרת הראשית ד"ר גו עדיין בחיים.‬
‫לא ידוע היכן אדמחדש-77.‬
‫היי, מכאן. המסוק ינחת על הגג.‬
‫הבן שלי נפל למים.‬
‫חכי!‬
‫הוא לא נפל.‬
‫הנה.‬
‫הייתי במסדרון בדרך אלייך.‬
‫ראיתי ילד עולה לבד‬ ‫רגע אחרי שראיתי אותך שם.‬
‫זה הוא, נכון?‬
‫ג'ה-אין!‬
‫שין ג'ה-אין!‬
‫מה את חושבת שקרה?‬
‫את חושבת שמישהו חטף אותו?‬
‫אמרתי לך, ראיתי אותו עולה לבד.‬
‫הבן שלי לא היה עוזב אותי.‬
‫ג'ה-אין!‬
‫שין ג'ה-אין!‬
‫גברת אן-נה.‬
‫אין לנו זמן לזה. אנחנו חייבים ללכת.‬
‫תעזוב אותי!‬ ‫-נו, באמת.‬
‫אמרתי לך. נמצא אותו וניקח אותו לגג!‬
‫איפה הילד שלי?‬
‫תני לי את האקדח.‬
‫אני לא אשאל שוב.‬
‫איפה הבן שלי?‬
‫גברת אן-נה, בקצב הזה, כולנו נמות.‬
‫בוא נעלה קודם למעלה, בסדר?‬
‫מה עשית לו?‬
‫מה זאת אומרת? עוד לא פגשתי אותו!‬
‫אם אנחנו חטפנו אותו,‬ ‫למה הראיתי לך את התמונה?‬
‫גם אנחנו רוצים למצוא אותו, ומהר.‬
‫תתפסי את היד שלי.‬
‫אמרתי לך לתפוס אותה!‬
‫חשבתי שרצית שהם ייקחו אותו.‬ ‫למה את מתנהגת ככה?‬
‫שלא תעז לגעת בו.‬
‫אני אהרוג אותך.‬ ‫-מה?‬
‫גברת אן-נה!‬
‫אמא! אל תלכי!‬
‫אמא!‬
‫אמא! תעזוב אותי!‬ ‫-גברת אן-נה!‬
‫לעזאזל.‬
‫אל תזוזי! אני בא לקחת אותך!‬
‫יש שם מישהו?‬
‫כן, אני פה.‬
‫רגע, קוראים לך ג'י-סו?‬
‫כן. איך ידעת?‬
‫לא משנה, ג'י-סו.‬
‫רק רגע, בסדר?‬
‫אני אפתח לך את הדלת.‬
‫את יכולה פשוט ללכת.‬
‫כמה מבוגרים ניסו קודם ולא הצליחו.‬
‫לא, ג'י-סו. אני אפתח לך.‬
‫רק רגע.‬
‫כן, אני פה.‬
‫ג'י-סו, רק רגע.‬
‫אני כבר חוזרת.‬
‫אני מבטיחה להוציא אותך! רק רגע!‬
‫מה, לעזאזל…?‬
‫אין מה לעשות.‬ ‫נלבש את הבגדים האלה, ואחר כך נחזיר אותם.‬
‫כולם בטח עלו לגג.‬
‫גם סבא שלך יהיה שם. אל תדאגי.‬
‫מה?‬
‫אבל איך ידעת שהייתי בדרך לסבא שלי?‬
‫ג'י-סו…‬
‫אני חייבת ללכת‬ ‫לחפש את הבן שלי. איבדתי אותו.‬
‫תשמרי על עצמך.‬
‫ג'י-סו.‬
‫אני אפילו לא מבינה מה אני אומרת,‬
‫אבל אני אמות מעט אחרי שאצא מהדירה הזאת.‬
‫אם תראי במקרה ילד בן שש‬ ‫בערך בגובה הזה בשם שין ג'ה-אין,‬
‫את יכולה להגיד לו שאמא שלו מחפשת אותו?‬
‫כשהייתי תקועה במעלית שמעתי משהו.‬
‫כמה אנשים‬
‫שאלו איזה ילד כל מיני שאלות.‬
‫קודם הם שאלו אותו איפה אמא שלו,‬
‫ואז איפה הוא גר,‬ ‫וגם אם הוא יודע מה הקוד של הדלת.‬
‫ואז? ג'י-סו, את זוכרת עוד משהו?‬
‫איזה מין אנשים את חושבת שהם היו?‬
‫שמעתי אותם גוררים משהו על הרצפה.‬
‫תודה, ג'י-סו.‬
‫אני צריכה ללכת. תשמרי על עצמך.‬
‫לעזאזל!‬
‫זין.‬
‫לעזאזל.‬
‫היי, תשתמש בזה.‬
‫היי, מספיק. בוא נלך.‬
‫לא, בוא נלך.‬
‫זין, אני ממש כועס.‬
‫למה נשארת פה והפכת אותנו לשודדים?‬
‫למה השארת את הדלת המזוינת שלך פתוחה?‬
‫למה נתת לנו תקווה? למה?‬
‫מי את?‬
‫מה קרה?‬
‫סבא!‬
‫סבא, הכול בסדר?‬
‫מי את? למה את מתפרצת לעניינים של אחרים?‬
‫פשוט תלכי מפה.‬
‫מה לעזאזל קורה פה?‬
‫הבן שלי.‬
‫מה עשיתם לו?‬
‫בוא נלך וזהו.‬
‫גברת אן-נה!‬
‫מצאת את הילד?‬
‫אני פה! מהר!‬
‫יש פה…‬ ‫-תנעל את הדלת!‬
‫לעזאזל!‬ ‫-זין.‬
‫לכי לעזאזל.‬
‫איזה זין.‬
‫זין.‬
‫בואי הנה!‬
‫את בסדר?‬
‫גברת אן-נה!‬
‫תמותי כבר, לעזאזל!‬
‫מה נסגר איתך?‬
‫תתאפס על עצמך, חתיכת חרא.‬
‫היי, קומי.‬
‫בואי הנה!‬
‫לעזאזל!‬
‫היד שלי!‬
‫ראית מה קרה לחבר שלך.‬
‫לא תוכל לשחות עם יד שבורה.‬
‫לא, הילד פשוט היה בלי אף אחד.‬
‫דיברנו איתו סתם בשביל הכיף.‬
‫הוא אמר שהוא גר בקומה השלישית,‬ ‫אז נתנו לו ללכת.‬
‫אני לא יודע לאן הוא הלך. אני נשבע.‬
‫כן, אני מאמין לך.‬
‫הגיעו הנה כמה פושטקים‬ ‫והתחילו לבזוז דירות ריקות.‬
‫כמו שזה נראה,‬ ‫הילד באמת נעלם בלי קשר אליהם.‬
‫יש לך רעיון? יש מקום שהוא יכול ללכת אליו?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫הוא לא עושה דברים כאלה.‬
‫למה לו?‬ ‫-אלוהים…‬
‫קודם היית מוכנה להרוג אותי,‬ ‫ועכשיו את אפילו לא יודעת למה הילד שלך הלך.‬
‫ג'ה-אין, פתח את העיניים. בבקשה?‬
‫אתה חייב לשתות את זה‬ ‫כדי לצלול ולשחק עם אמא.‬
‫קדימה, שתה. קדימה.‬
‫ג'ה-אין! קדימה.‬
‫ג'י-סו.‬
‫אני חייבת ללכת. תשמרי על עצמך.‬
‫הנה. זה…‬
‫סבתא…‬
‫איך ידעת?‬
‫ג'י-סו, בואי איתי. את לא יכולה להישאר כאן.‬
‫אני בסדר עכשיו.‬
‫אני רוצה להישאר עם סבתא וסבא שלי.‬
‫עוד מעט תהיה פה הצפה. בואי איתי.‬
‫אבל גברת,‬
‫גם את לא היית הולכת בלי ג'ה-אין.‬
‫אני נשארת פה.‬
‫אני אביא את גו אן-נה. אל תדאג.‬
‫הם יוכלו למצוא את הילד מיד ברגע שנגיע?‬
‫כן.‬
‫וגם,‬
‫המחסה הזמני הזה.‬
‫איפה הוא בדיוק?‬
‫כן.‬
‫אני חייב לזוז. טוב, נתראה בקרוב.‬
‫גברת אן-נה.‬
‫חברים אחרים מהצוות שלי יגיעו בקרוב בסירה.‬
‫הם טובים באיתור אנשים.‬
‫הם יסרקו את כל הבניין,‬ ‫אז אנחנו יכולים פשוט לעלות.‬
‫הוא צריך לקבל את התרופה שלו.‬ ‫אני חייבת למצוא אותו קודם.‬
‫גברת אן-נה!‬
‫מה זה משנה אם נמצא אותו קודם?‬
‫הצוות שלי ימצא אותו ויביא אותו למעלה!‬
‫אז תגידי לי.‬
‫למה ילד שלא עוזב את אמא שלו‬ ‫אף פעם נעלם פתאום? בטח יש סיבה!‬
‫תגידי את האמת.‬ ‫לא אמרת שאת לא בטוחה שתוכלי לגדל אותו?‬
‫גברת אן-נה.‬
‫את כל הזמן משנה את דעתך. תתאפסי כבר.‬
‫את יודעת בדיוק כמוני‬ ‫שזה היום האחרון שלך איתו.‬
‫בגלל זה.‬
‫בגלל זה אני רוצה למצוא אותו. בבקשה.‬
‫עד עכשיו לא מצאתי אותו אפילו פעם אחת.‬
‫לא יכול להיות שיש הרבה דירות פתוחות.‬
‫תעזור לי, רק הפעם.‬ ‫אני אבדוק בקומות אי זוגיות, ואתה בזוגיות.‬
‫אתה תעלה מהצד הזה, ואני מהצד השני.‬
‫תן לי את החסד הזה.‬
‫למה היא תמיד מבקשת דברים? הכרנו לפני רגע.‬
‫או שכבר נפגשנו בעבר?‬
‫אני לא יודע. לא ראיתי ילד כזה!‬
‫אני נשבע…‬
‫אמא, זוכרת את הדבר הזה‬ ‫שאת משתמשת בו לעבודה?‬
‫אני יכול לצייר בו?‬
‫למה אתה כל הזמן מצייר בו?‬ ‫יש לך המון מחברות לציור.‬
‫כי אם אני מצייר במחברת,‬ ‫את לא מסתכלת על הציור.‬
‫מה זאת אומרת? בטח שכן.‬
‫תני לי.‬
‫"לאורך שביל החלב‬ ‫בשמיים הכחולים‬
‫"סירה לבנה מפליגה‬
‫"ובה עץ דפנה אחד‬
‫"שם יושבת ארנבת זעירה‬
‫"לסירה אין תורן‬
‫"אין משוט שיניע אותה…"‬
‫און-סו!‬
‫המים קצת פושרים. אני מקווה שזה בסדר.‬
‫התינוק שלנו יפהפה.‬
‫כן, און-סו.‬
‫בזמן האחרון, בחלומות שלי,‬ ‫ראיתי צונאמי שפוגע בנו.‬
‫זה בטח היה חלום מזל.‬
‫אמא, היה לי חלום, וציירתי אותו.‬
‫רוצה לראות, בלי קשר?‬
‫שלחתי לטלפון שלך.‬
‫תסתכלי!‬
‫שלחתי אותו לטלפון שלך.‬
‫תסתכלי על הציור שלי!‬ ‫-ג'ה-אין, אמא בטלפון!‬
‫- תמונות -‬
‫גברת אן-נה!‬
‫מצאתי אותו. בואי מהר!‬
‫למה אני תמיד בן שש?‬
‫הייתי בן שש אתמול, וגם שלשום,‬
‫וגם יום לפני זה! למה?‬
‫כמה זמן אני אהיה בן שש?‬
‫ג'ה-אין.‬
‫נעיר אותך על הגג, ברגע שנמצא את ג'ה-אין,‬
‫כדי שתוכלי להיפרד ממנו.‬
‫בואי לא נקשה יותר ממה שצריך.‬
‫אתה…‬
‫לא תעלה למסוק.‬
‫אתה מת על הגג.‬
‫אתה לא זוכר?‬
‫כבר נפגשנו.‬
‫מה אמרת?‬
‫גברת אן-נה, מה אמרת לפני…‬
‫אנחנו נטפל בזה. צא, בבקשה.‬
‫זוז מפה. היי, אתה, תפסיק.‬
‫תעלה בבקשה למסוק. זאת פקודה מהבוס.‬
‫היי!‬
‫גברת אן-נה.‬
‫גברת אן-נה…‬
‫תירי!‬
‫תירי עכשיו.‬
‫כל הכבוד, גברת אן-נה.‬
‫זה עלול לכאוב קצת…‬
‫בעצם זה כואב מאוד.‬ ‫אבל תצטרכי להסתדר עם זה.‬
‫תסתכלי עליי. את איתי?‬
‫מה אמרת קודם? שכבר נפגשנו?‬
‫אם ככה…‬
‫כמה פעמים זה כבר קרה?‬
‫אחרי שנטשתי את ג'ה-אין בפעם הראשונה,‬
‫הוא נעלם בכל הפעמים.‬
‫אלפי פעמים.‬
‫כבר ניהלנו את השיחה הזאת.‬
‫ואני חושבת שהוא ידע הכול מההתחלה.‬
‫בגלל זה הוא נעלם.‬
‫הוא לא רצה שאמא שלו תנטוש אותו שוב.‬
‫בהתחלה לא ידעתי שהדירה הזאת היא מלכודת,‬
‫אבל גם אחרי שידעתי, המשכתי להיכנס.‬
‫כי מעכשיו והלאה, אני זקוקה לעזרתך.‬
‫כשג'ה-אין כועס או עצוב, הוא מתחבא בארון.‬
‫הדירה היחידה‬ ‫שנשארה פתוחה נמצאת בקומה השלושים.‬
‫הוא חייב להיות שם.‬
‫הבעיה היא…‬
‫צוות האבטחה שלנו.‬
‫נכון.‬
‫עכשיו אני זוכר.‬
‫צוות האבטחה מנסה‬ ‫למנוע ממני למצוא את ג'ה-אין.‬
‫בדיוק כמו שהם לקחו אותו במציאות.‬
‫לא משנה מה עשיתי,‬
‫לא הצלחתי למצוא אותו.‬
‫צוות האבטחה פרוס בכל הבניין.‬
‫אותה תוכנית כמו בפעם שעברה.‬
‫לא.‬
‫בואי איתי.‬
‫יכול להיות…‬
‫ששום דבר כבר לא יעזור.‬
‫אפילו אם אצליח למצוא אותו,‬
‫מה אם הוא לא ירצה לראות אותי?‬
‫המטרה אותרה בקומה השלושים. יחידות, נועו.‬
‫למה?‬
‫נראה לך שהוא חושב שאמא שלו נטשה אותו?‬
‫אם הוא נעלם אלפי פעמים,‬ ‫זה לא בגלל שהוא שונא את אמא שלו.‬
‫הוא מחכה שתמצאי אותו.‬
‫אמא שלו נטשה אותו, אבל הוא לא שונא אותה.‬
‫הוא מחכה לך איפשהו,‬
‫ורוצה נואשות להימצא.‬
‫ככה אני הרגשתי.‬
‫לכי, מהר. לכי!‬
‫אני רוצה לראות את זה.‬
‫לראות מה תעשי בסוף.‬
‫בשביל זה אני פה, את יודעת.‬
‫אתה זוכר שפעם, מזמן,‬
‫אמא השאירה אותך לבד?‬
‫אבל אמא כל הזמן שכחה. לא ידעתי.‬
‫לא ידעתי על הציורים שלך…‬
‫ולא ידעתי שאתה פה.‬
‫שלום, ג'ה-אין.‬
‫אמא מצטערת…‬
‫שהיא נוטשת אותך שוב.‬
‫אבל…‬
‫אני חושבת שאני לא אשכח יותר.‬
‫לא.‬
‫לא נטשת אותי, אמא.‬
‫אמרת לי לחכות.‬
‫מה?‬
‫פעם, מזמן.‬
‫הבטחת שתחזרי.‬
‫אמרת, "חכה לי".‬
‫לחשת את זה.‬
‫ג'ה-אין.‬
‫אתה רואה את הארון שמאחורי אמא?‬
‫כשתפתח את העיניים,‬
‫תזכור להתחבא בו.‬
‫בסדר? אמא תבוא למצוא אותך. אני מבטיחה.‬
‫תחכה לי, טוב?‬
‫ד"ר גו, את בסדר?‬
‫הניסוי.‬
‫אני אעשה את זה.‬
‫שלח אותי עם ג'ה-אין.‬
‫הוא יחכה לי.‬
‫עדכנתי את שאר הצוותים לגבי התוכנית.‬
‫כפי שביקשת,‬
‫הזיכרונות של ג'ה-אין ושלך יחולצו‬
‫ויועברו למעבדת איזבלה.‬
‫הניסוי יתבסס על הזיכרונות שיחולצו.‬
‫אם, יום אחד, הניסוי יסתיים בהצלחה,‬
‫המין האנושי החדש יחזור לכדור הארץ.‬
‫ג'ה-אין, רוצה לשחות שם עם אמא?‬
‫אתה ראשון.‬
‫קדימה, ג'ה-אין!‬
‫אמא תבוא אחריך.‬
‫אהבתי את הרעיון שהצגת קודם בישיבה.‬
‫יצירת רגשות באמצעות חוויות.‬
‫- חמש שנים קודם לכן -‬
‫הבעה היא שזה לוקח יותר מדי זמן.‬ ‫בואי נמצא דרך אחרת.‬
‫מה אם ניצור קודם את התינוק?‬
‫תינוק אמיתי,‬
‫עם מחשבות ורגשות משלו.‬
‫נוכל לעשות את זה תוך חמש שנים.‬
‫ג'ה-אין! מה קרה?‬
‫להחליף לך חיתול?‬
‫איי, זה חם!‬
‫"ים."‬
‫אתה יכול להגיד "ים"?‬
‫ננסה להגיד "ים"?‬
‫תגיד אחרי אמא, "ים".‬
‫"ים."‬
‫הא? בוא ננסה משהו אחר.‬
‫ממממ… טעים!‬
‫אתה מתפשט?‬
‫תגיד "אה". קימצ'י!‬
‫רוצה קימצ'י?‬
‫הנה, סיימנו, ג'ה-אין.‬
‫סיימנו…‬ ‫-אמא.‬
‫ג'ה-אין…‬
‫מה אמרת?‬
‫אמא.‬
‫אמא?‬ ‫-אמא.‬
‫אמא!‬
‫שלום.‬
‫אז אתה ג'ה-אין.‬
‫וואו!‬
‫ג'ה-אין.‬
‫ג'ה-אין!‬
‫ג'ה-אין.‬
‫אתה רוצה לצלול עם אמא?‬
‫אני אספור עד שלושים.‬
‫- השיטפון הגדול -‬
‫אמא.‬
‫אמא, קומי!‬
‫אמא, בואי נצלול. בבקשה!‬
‫ביחד, כמו אתמול.‬
‫אתה תצלול. אני אספור בשבילך עד שלושים.‬
‫מעכשיו!‬
‫אחת,‬
‫שתיים,‬
‫שלוש,‬
‫ארבע,‬
‫חמש,‬
‫שש,‬
‫שבע,‬
‫שמונה,‬
‫תשע…‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬