Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
[Варя] Кухня - це мистецтво.
Точнісінько як музика.
Посудіть самі.
Рецепт - ноти,
а кухарі - музиканти.
Якщо всі компоненти поєднуються правильно,
то виникає мелодія смаку.
Звісно, страви бувають різні.
Щось можна зіграти соло,
а щось а-капелло,
та задля складної симфонії
потрібен цілий оркестр
і диригент.
Тобто шеф.
Це, власне, я.
Два пашоти на десятий столик!
Так, шеф!
[звучить класична музика]
Ідеально.
[оплески]
Дякую, дякую.
[хазяйка] Варя!
Ти що там, з яйцями розмовляєш?
Вони тобі там хоч не відповідають?
Ну? Що сталося? Там клієнти чекають!
Нічого, я просто хотіла презентувати наш новий сніданок.
Та-дам!
Ой…
Ну, Варю, я просила, не треба всього цього, ну…
[хазяйка] Ну простіше треба.
Ні, ну гарно, нічого не скажеш.
Це хоч яйця?
Ага. Пашот.
Ну… ну давай.
Давай, швидше.
[хазяйка] Варя!
Давай. Давай, давай.
Ось.
Пашот.
Варька збацала.
Ви тільки подивіться, яка краса.
Наче не пашот, а Фаберже.
Ого, як у ресторані!
Яке в ресторані! В американському кіно!
Ой…
Ну, смачного, хлопці!
- Дякуємо! - Дякуємо!
Сказали, як у кіно.
[смішок]
До речі, Любов Іванівно,
я там купувала продукти для пашоту. Чек на столі.
Який чек?
Що?
За такі гроші їм твої виноградні кісточки поперек горла стануть.
Агов! Хто там є? Ану йдіть сюди!
Ми за це платити не будемо. Воно сире.
Варя!
Пашот такий і має бути.
Це ж пашот. Він такий і має бути.
Люба, я маю завтра в Польщі товар здавати,
а не аналізи в лікарні!
Баби зовсім подуріли. Сирі яйця в дорогу дають.
[Варя] Та вони не сирі!
Ще якісь гілки понакладали!
[Варя] Шпараги!
Це ти кому сказала?
[хазяйка] А ну цить! Сама ти шпарага!
Хлопці, вибачте, будь ласка! Хлопці!
Ну все.
З мене досить.
Тебе звільнено.
Розрахунок був ще вчора, тож я тобі нічого не винна.
Отак от.
Ти на даху там пробий, щоб з неба Боженька бачив твої мрії.
Тобі все ж треба вибачитися перед Любою.
Ма, годі тобі.
Та це щастя, що мене звільнили.
Я гідна більшого.
Нащо мені той гадючник придорожній?
Добре, я сама переговорю з нею.
Не смій. Ти бачила той бомонд?
Для кого мені там високу кухню готувати? Село!
А відколи це в мене стала така столична?
За три місяці, що в Києві вчилася своїм пашотам?
Не гніви Бога, доню!
А головне, маму.
Ма!
Смачного.
[Варя угукає]
Доню, ну ти права.
Ти дійсно гідна більшого.
Мам, дякую.
Виходь заміж за Стасика. Такий хороший хлопець.
Молодий, а вже п'ять кіосків має.
А головне - так тебе любить.
Він з твоїх рук усе з'їсть, навіть якщо воно сире.
Навіть не починай знов!
Я не можу бути з людиною, яка пасту називає макаронами,
ще й їсть із хлібом.
І взагалі, я заміж не збираюся.
Як то не збираєшся? А нащо було вчитися готувати?
Аби стати шефом і творити, і вийти на інший рівень.
Нащо виходити на інший рівень, якщо можна вийти просто заміж?
Варю!
Варю, ну…
Я теж макарони називаю макаронами,
і ніхто від того ще не помер.
Що ти робиш?
Ось інший рівень!
Та не будь дитиною! Хто тебе візьме?
Браво. Як у тебе класно це виходить!
Що?
Обрізати мої крила.
Я в цьому болоті все життя прожити не хочу.
Ага.
Я теж не завжди була такою.
Ну і куди ти? Ну?
Давай.
- І у мене теж були мрії! - Ага!
Але у мене й голова була! Голова!
[собаки гавкають]
[довгі гудки]
Алло, Стасик?
Варя втекла.
Ну як-як, на велосипеді!
[клаксон]
Гей, красуне! Куди так летиш?
Там мама твоя хвилюється.
Передай мамі, що я напишу.
Чого ти нервуєшся? Подумаєш, звільнили з роботи!
Знайдемо нову.
Зараз подзвоню хлопцям, можеш у них хот-доги робити, хочеш?
Де? Тут?
Ха! Дякую!
А що тобі треба, то ти скажи!
Тобі не зрозуміти!
Ти що, думаєш, що я тупий, чи що?
Це ти сам сказав!
Ну все!
[звук падіння велосипеду]
Ще приповзеш!
[Варя] Навіть коли здається, що весь світ проти тебе,
все одно краще шкодувати про те, що зробив,
ніж не зробив.
Інколи дуже важко серед сотні голосів почути себе,
свої справжні бажання та ризикнути.
Як там кажуть - сміливі завойовують міста?
Але мені треба не просто місто,
а ресторанна столиця,
і що далі від дому, то краще.
Пані дуже пощастило, що ця квартира зараз вільна.
Антикваріат.
У самісінькому центрі міста за такі гроші!
Холодильник.
Невеличкий, але…
Але ж пані буде сама?
Сама.
Сама…
- Немає світла чи що? - Як то немає?
Прошу дуже! Оп!
Шматинка - вимикати.
Зверніть увагу.
Газова плита працює, як танцює.
Братрура. Ну, духова піч по-вашому.
Але ж ви, молоді, зараз не готуєте.
Хіба піцу замовляєте!
Я кухар! Якраз таки я люблю готувати!
Кухар? Ну то у мене для вас дещо є!
Як це тепер називається - вінтаж!
Та всі зручності поблизу - магазин, перукарня.
Вікна… Ну, вікна погано відчиняються.
Але ж це навіть на краще.
У центрі таке загазоване повітря.
Вже стільки часу. Давайте щось вирішувати.
Якщо берете, то як з вас - 500 доларів.
Скільки? На сайті ж було 200.
Ну а як ви думали?
Перший місяць, останній і завдаточок.
Дайте я.
Це всі мої гроші.
Ой, ну! То пані треба швидше знайти собі роботу.
[дзвінок трамвая]
[Варя прочищає горло]
Перепрошую…
- Вибачте, але ми ще зачинені. - А я з приводу вакансії.
Петре, тут дівчина щодо вакансії.
- Вітаю. - Вітаю.
Є досвід роботи кухарем?
Так, звісно, три місяці в роад-кафе.
А в ресторанах нашого рівня?
- Ну… - Вибачте, я не маю часу на експерименти.
А я ще курси кулінарні закінчила!
В Києві! З відзнакою!
Ми вам подзвонимо.
Вакансій більше немає.
Ми вам подзвонимо.
Ваша вакансія вже зайнята.
Ви що, знущаєтесь?
[звук зусиль]
[скрикує]
Що це…
[бризкає вода]
[Варя скрикує]
[двірний дзвінок]
Відчиняйте, відчиняйте!
[стукає у двері]
Я зверху!
А, ні, мене таке не цікавить.
У мене трубу прорвало!
Я вас заливаю!
Блін!
Що? «Я щось натиснула і все пропало»?
Ти напис не бачила? Курка безмозка.
Що? Сам ти…
Який ще напис?
Оцей напис!
[скрикує]
Слухай, як тебе там… Тобі допомогти?
Блін.
Ні, треба перекривати стояк.
Вибач.
Я просто нічого не розумію в стояках.
- Доброго вечора. - Доброго!
Дякую.
[вхідне повідомлення]
«Чи є у вас досвід роботи у ресторанах нашого рівня?»
Знаєте що? Тепер є.
[будильник]
Доброго ранку.
Час вставати.
Люди о цій порі вже третю каву п'ють.
Боже. Насниться ж таке.
- Та де ж вона? - О боже!
Хто ви така і що ви тут робите?
Обрус шукаю. Допоможіть.
Скатертину.
Яку ще скатертину? Забирайтеся звідси.
Снідати стоячи - зіпсувати весь день.
Як день почнеш, так його і проживеш.
Знайшла.
Мушу вам сказати, що, взагалі-то,
у такому бруді гостей не зустрічають.
Кухня потребує великої уваги.
Та педантичної чистоти.
Я про це ще в своїй книзі писала.
Про прийняття. Читали?
Яке прийняття?
Я вас взагалі не запрошувала.
Так, що тут відбувається?
Чим я можу вам допомогти?
Ні, це я можу вам допомогти.
Мені від вас нічого не потрібно.
Я взагалі не розумію, хто ви така.
Так, якщо ви зараз не підете, я викликаю поліцію.
Дорогенька, ти все неправильно робиш.
Жах.
Сподіваюсь, ви допили каву, бо мені вже треба йти!
У мене ще сьогодні купа справ.
[дверний дзвінок]
А, знову ти.
Так, слухай, я хотіла вибачитися.
Добре, проїхали. Я теж вчора трішки перегнув.
За десять хвилин поверну тобі воду. Я так розумію, вона потрібна.
Якщо більше питань немає…
Зачекай. Я хотіла пояснити.
Вчора був ну дуже тяжкий день.
Я приїхала, шукала роботу, не знайшла.
Їм усім потрібен досвід. Усім.
А я й без досвіду все вмію, розумієш?
А потім цей потоп.
Ну не бачила я того напису, я взагалі нічого не бачила,
бо мені горщик впав на голову і земля засипалась в очі, і…
Мене Варею звуть.
Тарас.
[щось шкварчить]
Ой, у тебе щось горить.
Дідько!
Так а що там з водою?
Я через тебе залишився без сніданку. Посидиш без води.
Бовдур.
Добрий день.
[діти грають і сміються]
Ой, Господи! Дайте я вам допоможу.
Вже допомогла. Бог дав очі, то користуйся ними.
Дивитися треба!
Щоб тобі добре було. Скільки збитків.
Діти, забудьте про пляцок!
Я не хотіла, чесно.
Ой, ну і молодь пішла!
А давайте я заплачу.
Ой, а що це?
Це ж моя книга Ольги Франко!
Вибачте, тут якась помилка.
Ніякої помилки.
Подряпинки від кігтів мого Мурчика.
От Валька, от брехуха!
Казала мені, що загубила. Можна?
Пані! Це ви без мене розбирайтесь. Кому давали, в того й беріть.
- А я покладу там, де взяла! - Віддай! Відпусти, порвеш!
- Злодійка! - Навіжена!
Поверни мою книгу!
Ви давно просили і от нарешті.
Сьогодні я розповім вам топ п'ять правил ідеальних локонів.
Це моя книга.
Вітаю!
Тепер про це знаю я,
ну і півтора мільйони моїх підписників.
Помахай ручкою.
Варвара Рудик, дуже приємно.
У мене чудовий досвід, я командний гравець,
я комунікабельна, стресостійка,
готова працювати на результат.
За п'ять років я бачу себе тільки тут.
[Ольга] Молодець.
Господи.
То ти набираєшся сміливості,
щоб збрехати і видати себе за когось іншого?
А справжня Варвара Рудик їм не підійде?
Я остаточно з'їхала з глузду.
З маленької брехні починаються великі неприємності.
- А знаєте що? - Що?
Я все життя мріяла працювати в такому ресторані.
Доброго дня. Я на співбесіду щодо позиції су-шефа.
Мені призначено на десяту.
Яка радість.
Доброго ранку, шеф!
Доброго!
- Знову куриш? - Ні, шеф, ви що? Я кинув, чесно.
Просто до вас панночка на співбесіду прийшла.
- Вітаю! - Ага.
Я проведу її, добре?
Спіймаю - звільню.
Забери.
Ну що, пішли.
Доброго…
…ранку.
А ти як думала?
Ти серйозно?
- А ви серйозно? - У неї паспорт є?
Мені обов'язково говорити з ними усіма?
Мені байдуже. Не хочеш говорити - не говори.
Можеш взагалі кинути букет у них.
Хто спіймає, той су-шеф.
У будь-якому разі мені вже час.
Розважайтеся.
Доброго дня, шановні!
[хором] Доброго дня, шеф!
Всі ви хочете працювати у мене. Так?
Та чи ви розумієте філософію «Ресторану №1»?
Наша головна мета - це дивувати гостей.
[хором] Так, шеф!
А ти що тут робиш?
Що тут робиш?
Я тобі вже відмовив минулого тижня.
Ну, один, два!
Говорити з кожним із вас я не буду.
Кухаря можна оцінити лише на кухні. Тому питання.
Назвіть страву, якою ви доводите мені свою майстерність.
Хто мене зацікавить, пройде далі.
Спагетті з кальмаром.
Севіче з гребінців та лангустинів.
Конфі з океанічної форелі.
Паста з вонголє.
Кордон Блю.
Восьминіг у вині.
Всі висловились?
Ясно.
Я розчарований.
Усім до побачення.
Шеф Міколай! Дайте мені шанс, будь ласка! Я вас дуже прошу!
Мені немає про що говорити з людьми, які не розуміють базових речей.
Але я розумію! Я все розумію!
Ясно. Охорона, Мішель!
Пустіть! Шеф Міколай, вислухайте мене, будь ласка!
Пустіть, я сама піду! Шеф Міколай!
Шановні,
якщо я вас не взяв, то і не візьму.
До побачення.
Звільніть, будь ласка, приміщення.
- Привіт усім! - Привіт, шеф!
Стоп-лист є?
Так, нема фуагра.
Коли буде?
Кур'єрська доставка за 20 хвилин.
[Варя] Я розумію! Це було питання з підступом!
Вислухайте мене!
Задовбала!
Яйце! Я зварю вам яйце!
Ось страва, яка покаже мою майстерність!
Резюме?
Вона у Якутова працювала.
Непогано.
Командо,
привітайтесь.
Це наш новий су-шеф…
- Варя. - Варя.
Сподіваюся, твою творчість не доведеться викидати на смітник.
На смітник? Ви що? Я краще додому заберу.
Жартую, жартую.
Знайомся, Саша,
Філ, Гарік.
Леся. Ви працюватимете разом.
А це Віталій, власник ресторану.
- Усі до роботи! - Так, шеф!
[Варя] Так, шеф!
Велика честь.
Для мене.
Ну, ясно, для тебе.
Маєш перевдягнутись.
І точно перевзутись.
Давай.
[радісно] Так-так-так!
Ось-ось! Остання дівуля так само стрибала.
Протрималась менше трьох днів.
Погано працювала?
Навпаки. Занадто добре. Леська такого не любить.
То я маю гірше працювати, щоб мене не звільнили?
Тоді тебе звільнить шеф або власник.
Ти в будь-якому разі тут не затримаєшся.
Ви тільки подивіться, як він смішно замурзався у пюре.
Няня щойно прислала.
Я йому щоранку готую.
Ого. Пощастило Масіку, я б теж хотів таку пюрешку.
А я таку няню.
[смішок]
[Варя] Я готова.
- Дві хвилини до старту. - Лесю, це було неймовірно.
Дякую-дякую.
Цьом-цьом.
Шкода, що ти не встигла поїсти.
[Леся] Слухай. Робота розпочинається о 10:00, об 11:30 обід для команди,
о 12:00 розпочинає роботу ресторан.
Це, власне, був обід.
«Ресторан №1» - ресторан високої європейської кухні.
Це зона видачі, тут працюю я.
Ну і ти тепер.
- Яйце пашот на другий, бачили? - Пашот? Клас!
Я просто люблю готувати пашот.
- Ходімо, покажу. - Та я вмію.
[команда улюлюкає]
Уперед!
Мік, може, перевірити її резюме, а?
Що-що?
Нічого.
А, Варя?
Хай власник розбирається.
[автовідповідач] Зараз абонент знаходиться поза зоною досяжності.
Будь-ласка, залиште повідомлення після сигналу.
Слухай, забудь все, що ти вміла раніше.
Це інша кухня,
інші рецепти і інший шеф.
Ось технологічні картки, іди вчи. Я перевірю.
Чого ти стала? Іди.
Ваш сніданок, смачного.
Різотто ай фунґі. Скільки разів додаєш бульон?
Мінімум три.
Стейк рібай. Скільки?
Чотири сантиметри по три хвилини з кожного боку.
Шість хвилин відпочити перед подачею.
Паштет з качиної печінки. Що робиш першим?
Дістаю масло, аби було кімнатної температури.
Скільки солі на десять порцій супу?
Д-двадцять.
То я склала іспит?
Так. Іди готуй подачу.
Чого встали? До роботи.
Може, десь посидимо трохи?
Дякую, люба, але я б краще полежав.
Не дивись, я таке вже проходив.
Я знову нап'юсь, буду до тебе липнути, ти мене відшиєш.
Раптом тебе не звільнять? Це буде проблемою. Вибач.
О, мала, пробач. Я б допоміг, але теж мушу бігти. Щасти.
Я пас, крихітко, інакше я не встану на зустріч із сонцем.
Та ти й сама не можеш. Тобі ще кухню прибирати.
[Тарас англійською] Так.
[англійською] Окей, окей.
[англійською] Так, але треба розуміти,
як розгорнути бекенд у хмару.
Ти що тут робиш!
[англійською] Добре. Передзвоню пізніше.
[Тарас зітхає]
Чого ти розверещалася?
Не бачиш, я працюю?
Ой. Вибачте, що потурбувала!
Ти як сюди зайшов?
У тебе двері з секретом.
Якщо штовхнути, можна відчинити без ключа.
Що?
Мені хазяйка розповіла минулого разу, коли мене заливало.
Клас.
Просто квартира мрії.
Так, що ти тут робиш?
Себе рятую.
Набридло мені, що мене постійно заливають.
Он! Ремонтую тобі труби.
Мені ще кілька хвилин!
Так здається, не зовсім ти.
Я, взагалі-то, програміст, а не сантехнік.
Хоча світло тобі полагодив.
Могла б і подякувати.
Ну я, взагалі-то, і хотіла це зробити вранці,
навіть круасана вибачального тобі несла.
Але ти така дупа, що я з'їла його сама.
- Дупа? - Так!
Якби ти не приперлася з круасанами, в мене не підгоріли б котлети.
Котлети? Напевно, ще з пюрешкою?
На сніданок, свинячі, заморожені.
Ще зі вчора залишились, так?
Ну так. Скажи мені, що ти їси, і я скажу тобі, хто ти.
Що з тобою?
Тобі знову на голову горщик упав?
Пішов я. У мене ще справи є.
Давай, іди-іди!
Трубам цього міста потрібен новий герой.
[Тарас зітхає]
[сантехник прочищає горло]
Усе! Я завершив!
Мийтесь на здоров'я.
Скільки я вам винна?
Ваш хлопець за все розрахувався.
До речі, це, звісно, не моя справа, але
дарма ви так про котлетки.
Я розумію твоє роздратування від радянської кухні,
але і котлети можна приготувати по-різному.
[Ольга] Як казав знаменитий Оґюст Ескоф'є,
«Шматок підсмаженого хліба,
покритий пюре з фуа-гра,
зверху - котлета з баранини,
трюфель та суфле з пармезаном.
Запечена протягом п'яти хвилин з вершечками шпараг у маслі».
Я дещо змінила цей рецепт котлет лорда Нельсона,
ну, щоб наші господині могли ним послуговуватися.
Смачно, правда ж?
А це ви до чого?
Як до чого?
Приготуй цей рецепт цьому хлопцеві, Тарасу.
Це його потішить.
То якщо я жінка, маю тішити чоловіка?
Якщо ти кухар, ти повинна тішити тих, для кого готуєш.
А я от гадаю, що їжа має дивувати.
Так, якщо ти готуєш для людей,
яких хочеш потішити.
І взагалі, знаєш, моя дитино,
кулінарія - це лише один зі способів дарувати любов.
Оу-оу-оу, пані.
Яку ще любов? Ми з ним щойно познайомились.
Немає ніякої любові.
І взагалі, я зла і голодна. Досить про їжу.
[гомін голосів]
Ой, я не можу.
Ну привіт, пашотниця.
Усім привіт.
Давай швидше. Твоя черга готувати обід.
Біжу!
Варваро.
Ну скільки можна? Можна якось нормально з'являтися?
Послухай, чому б тобі не приготувати щось з моєї книжки?
Ти ж хотіла приготувати «Нельсон».
Ви що? Це ж ресторан високої кухні.
Ну і що?
Ну, тут таке не їдять.
По-твоєму, мої страви недостатньо високі?
Я такого не казала.
Просто вони такі… народні.
Починається.
І народні. І вишукані.
Ну ви ж самі казали, що людям треба догоджати.
Ну, знаєш, дівчинко моя!
[гомін голосів]
Отак.
Смачного. Хто наступний?
Смачного.
Зачекай.
Давай.
Гарбузовий суп.
Усім відомо, що краще за Лесю суп не готує ніхто.
Пам'ятаю твій страчаттелла, на смак був як перший секс.
Так… А мій перший секс був схожий скоріше на оце.
Ніколи не забуду.
Така ж пародія на суп, як і на мене.
Все марно.
Вони ніколи мене не приймуть.
Але ж ти сама скуштувала, і тобі сподобалось.
Вийшло смачно.
Та яка вже різниця. Ви ж бачили їхню реакцію.
Виходить, я нездара.
Смачно.
Що? Я просто голодний.
Леся б тебе вбила, якби побачила.
Слухайте, ця пашотниця непогано готує.
Так може, її похвалити? Здається, вона засмутилась.
Ну, не переймайтеся. Скоро на цій кухні буде дуже спекотно.
Дві хазяйки на одній кухні… Краще триматися осторонь.
Як тобі Варя?
А тобі?
Леся…
Ну, вона, звичайно, не я…
Це зрозуміло.
Їй бракує європейської школи, багаторічного досвіду, характеру, лоску.
Але щось у ній, може, і є.
Талант?
Оце талант.
А в неї так, здібності.
Шеф…
Ми можемо приготувати овочі на пару?
Зоряно, що за питання?
Ти ж чудово знаєш - ми готуємо тільки за меню.
Я знаю.
Але там Джамала.
І вона дуже просить овочі на пару.
Та хоч британська королева.
Ми готуємо тільки за меню.
Воно найкраще в місті. Запропонуй щось.
Надзвичайно.
Знаю.
Ну.
Тому що треба вже нарешті забукати мітінг і обговорити адженду хакатону.
Ну скинь мені інвайт, я запітчу.
Слухай, маю ще один проджект, бай.
Варю!
- Здорів. - Привіт.
Привіт.
Слухай, ти мені пробач, я…
Мурчику…
Повернись, розбійник смугастий!
[кличе кота]
Ти тут?
Мурчику! Мурчику, це ти?
От шибеник товстодупий.
Можемо виходити.
І що це було?
Якщо вона мене побачить, доведеться їй книгу віддавати.
А я не готова. Мені самій потрібно.
Що за книга?
Ольги Франко.
Ну, я на квартирі знайшла книгу. Кулінарну.
І не просто кулінарну. Вона там цілу філософію життя виклала.
Тобі, напевно, нецікаво. Ти ж не кухар.
А ти кухар?
Ну, так.
Слухай, якщо тобі так потрібна книга, то просто позич.
О, починається.
Ти мене оце покликав, щоб повчати?
Ні.
Я тебе хотів у кіно запросити.
- А коли? - Сьогодні.
[Леся] Варю, Масіку зовсім погано.
Завтра зранку прийде лікар, тож я трохи затримаюсь.
Ти маєш прийняти коників.
Тільки не напартач, Варю.
Коней?
Конину?
Коників. Комахи такі зелені, стрибучі. Варя, ти що, ніколи не готувала коників?
Мама мія…
Масіку, ну чого ж ти так невчасно прихворів?
Просто прийми замовлення.
Лесю, не хвилюйся. Все буде добре.
Здоров'я дитини понад усе. Я сподіваюся, нічого серйозного.
У нього вже давно проблеми з задніми лапками.
- З задніми? - Іноді з передніми.
Я думаю, що це старість.
Собака.
Ти уявляєш? Масік - це собака.
Слухай, тобі кіно хоч сподобалося?
Так, непогано.
Але та сцена в ресторані… У реальності так не буває.
Варю, припини, ти так довго не витримаєш. Тебе взагалі…
Тебе хоч щось окрім роботи цікавить? Так?
Ну, я люблю кататися на велосипеді.
Раніше, вдома, я просто обожнювала мріяти дорогою до кафе.
Про що мріяла?
Давай я сам відповім. Напевно, про кухню?
Досить!
А ти що, роботу свою не любиш?
Ненавиджу.
Суцільні недосипи, дзвінки від замовників уночі. Нудота.
То чому ти на них досі на них працюєш?
Я збираю гроші на навколосвітку.
- Так. - Ого!
У мене навіть таке собі хобі з'явилось - прокладати нові маршрути.
Круто. А коли ти плануєш?
Вже два рази мав їхати.
Через роботу зривалося.
Шкода.
Навколосвітка - це так круто.
Навіть звучить якось нездійсненно.
Ти знаєш, для мене подорож сюди - це вже як на іншу планету.
Ти взагалі звідки приїхала?
Я з маленького містечка,
до якого, сподіваюся, вже більше ніколи не повернусь.
Вже так пізно.
Хочеш піти додому?
Давай ще погуляємо.
Слухай, то в нас ніби це…
побачення.
А ти одразу не зрозуміла?
А я знаю, чого тобі не вистачало.
Тарасе, не треба!
Що ти робиш? Тарасе, повернись!
Тарасе!
Тебе…
Тебе весь час через мене заливає.
Вітаю. Вибачте.
Хочу нагадати тобі, що це мій ресторан!
І якщо постійний гість, тим більше Джамала,
просить чогось, то зроби це!
Це моя кухня. Моє меню і мої правила.
І хочу нагадати, що Джамала прийшла на моє ім'я.
Не поводься, як дитина. Це просто бізнес!
Якщо хочеш приймати рішення сам, відкривай власний ресторан.
Роби те, що я кажу, поки працюєш на мене. Добре?
Це легко змінити.
Розпишіться, будь ласка. Ось тут.
Вона вчора дзвонила особисто мені.
Зроби, я кажу!
Питання вирішено.
Чого стоїш?
Зміна вже почалась.
Лінгвіні з морепродуктами, фуагра, салат з авокадо!
Так, шеф!
Прикрий мене, будь ласка. Дві хвилини я покурю. Просто дах зриває.
Знову на перекур? Давай швидко.
А де лимони?
- Усім привіт! Я на місці! - Привіт, шеф!
Варю, ти де?
Чого ти там? Ти маєш бути на місці!
Суп видаю. Одна хвилина.
Гості питають, за скільки часу буде тартар з кониками.
- Дуже поспішають. - Хвилин 20, раніше не буде.
- Варю, де коники? - Коники?
Ти коників прийняла?
Я залишила їх у «пиріжку».
Йой…
Зоря, коники на стопі.
З тобою буде важче, ніж я думала.
Варю, горить!
Вашу мати, кухне, та що з вами коїться?
Саню, де ти був?
Хіба ви не цінуєте співпрацю з нами?
На кону стоїть репутація ресторану. Зробіть бодай щось.
Так, звісно. Звісно, я нікому не скажу.
Нам віддають коників за подвійну ціну. Вирахую з зарплатні.
Хтось мені пояснить, що тут відбувається?
Лесю, чому коники на стопі?
У Варі запитай. У неї дійсно талант.
Поясни.
Хіба не талант зіпсувати страву, до неї не торкнувшись?
Але я все вирішила, коники будуть за годину.
Слухай, я тебе попереджав тисячу разів.
Сьогодні ти мене добив.
Так це не я. Це вона.
Що ти, куриш?
Вибачте, не стрималася, важкий день. Все через коників.
Шеф, вона не знала про це правило.
Я кину палити, чесно. Тільки не звільняйте, будь ласка.
У тебе жовта картка. Усі чули?
Так, шеф.
Пробач.
Ну тебе ж усе одно звільнять.
Всім па-па.
Варю, слухай, ми в бар. Пішли з нами.
З мене келих найкращого шампанського.
Ящик.
Не нахабній. Пляшка.
Нарешті вечірочка!
А вона мені каже, він занадто солодкий.
Я кажу, люба, це мед! Це не я його готував!
Всі претензії до бджіл. Це мед, він і має бути солодким.
Привіт.
Це мені?
Тобі. Щоб ти одразу зрозуміла, що це побачення.
Вибач, я сьогодні не зможу.
Уявляєш, вони мене вперше запросили в бар як свою.
- Радію за тебе. - Вибач ще раз. Може, завтра?
Варю, тебе чекати?
Біжу!
Вечірка!
Чуєш, а ти спритна.
Будь-ласка, три шоти.
О боже.
Я все зіпсувала.
Міколай мене тепер точно звільнить.
Слухай…
Перестань, якби хотів, давно б уже звільнив.
Він тебе не звільнив, бо ти крута.
Дуже крута. Дуже.
Я?
Ми тебе навіть боялися.
Ну прикинь, ти приїхала з Києва, від Пекельного Якутова.
І що тепер робити?
Варю, здивуй якось шефа.
Я вже сьогодні всіх здивувала.
Варю, а в хорошому сенсі можеш?
Ну ти ж певно ж знаєш якісь фішки…
Та які фішки? Я взагалі…
Хоча…
Ти правий.
У мене є ідея.
Мені треба додому.
Я вас завтра всіх здивую.
Ти всіх здивуєш, якщо просто встанеш з ліжка.
Я завтра буду диригентом
і у нас усіх буде симфонія.
З приземленням.
Так…
Як шеф-кухар, ти повинна знати,
що міцний алкоголь вбиває рецептори.
Мадам Досконалість.
От тільки не треба мене зараз вичитувати.
Як далі так піде,
цитрину від керосину на запах не відрізниш.
Краще лягай спати.
Яке спати.
Я маю здивувати шефа.
Е, ні-ні-ні. В такому стані готувати точно не можна.
Варваро, лягай спати.
Ну хоч на хвилинку.
Якщо тільки на хвилинку.
Завтра поговоримо.
Росоли? Дуже смішно.
Дякую за ідею.
[гудок]
Алло, Сашо. Сашо, я проспала! Тепер мене точно звільнять!
Так, спокійно. Ти що, не бачила мою смс?
Я тобі поміняв вихідні. Тож видихай.
Дякую.
Чи вийде здивувати і потішити шефа вашими рецептами?
Подивимося, пані Ольго.
Не підкажете, де можна знайти квашені яблука?
То вам треба до однієї пані.
Її мочені яблука найсмачніші в цілому Львові.
Але вона зовсім стара стала, на ринок ходить не кожен день.
А може, є її адреса чи телефон?
Є.
Дякую тобі. Я вже думала, не знайду тих яблук.
То ця пані одна живе чи з сім'єю?
З онуками.
А де ж їхні батьки?
Немає.
Бідолашні.
Так це ж мій двір.
Іду-іду!
Тільки не це.
Тут ваших яблук хочуть.
Це ж треба.
А книжку повернути не хочуть?
Та ти сама не впораєшся.
Тобто? Я працюю в кращому ресторані міста.
Як це я не впораюсь? Не зварю борщ з квашених яблук?
- То покажеш мені. - Ще й пиріжки.
А я зроблю борщ з вушками за Ольгою. Порівняємо.
Як тобі зі мною пощастило.
Потрібен буряковий квас.
Бо борщ без квасу, як краля без прикраси.
Біжи там у креденсі візьми тацю.
Де?
У серванті.
Ого.
А це ви на фото?
Де ми разом з дівчатами? Так.
Вони працювали в одній редакції,
поки не розлетілися по всьому світу.
Хто в Торонто, хто в Чикаго.
Римма з дівчатами тут у Львові створили жіночий клуб.
Готували за моїми рецептами, а тістечка носили он у той хлібний.
Там працювала мама Емілії,
подруги Римми.
І вона їх нишком продавала.
Між іншим, за радянської влади за це могли й посадити!
Ого. Незаконний обіг сирників і пляцків?
Впізнала? Ось на цьому фото Ольга Франко.
Вона б дуже зраділа,
що ти покажеш її рецепти у поважній ресторації.
Так, приготую це команді на обід.
Але не скажу, що це українська кухня.
Що?
То ти не скажеш, де ти взяла переписи?
Та це ж найголовніше.
Як книга називається?
«Перша українська загальнопрактична кухня».
Українською мовою.
І кожна господиня мала таку в себе на кухні.
Ти просто зобов'язана сказати все як є.
Хоча б з поваги до пані Ольги.
Тьху, горить.
Якщо не скажеш, на похорон до мене не приходь.
І книгу віддаси. Зрозуміла?
Зрозуміла.
Тацю не забудь.
Непоганий борщик, непоганий.
Оце бомба.
А я ж казала.
Головне, не забувай заздалегідь заквасити буряки.
От тільки подачу я б зробила іншу.
Треба буде попросити Тарасика, він тобі допоможе все віднести.
- Куди? - До тебе. А мені це де тримати?
Ви що, я це рік їсти буду. Скисне.
А може, пригостити когось?
То давай сусідів пригощати.
Давай?
Галю! Надю!
Ви ще не їли?
- Ні. - Отож і не їжте!
Заходьте! Справжня українська кухня!
- Дегустація страв відомого шефа! - Заходьте! Справжня українська кухня!
Дегустація страв відомого шефа.
- Від шефа? - Так.
- Відомого? - Так.
А ну, показуй.
Отак ідеш у салон на роботу,
а потрапляєш на справжній фестиваль місцевої кухні.
Тут вам і черга з сусідів та випадкових гостей.
Справжні поціновувачі.
- Отакий має бути борщ. Як у моєї мами. - Ага.
І все це у виконанні цього тендітного шефа.
Пані Риммо!
Пані Риммо, я вам ваших подружок приніс.
- Привіт! - Стефуню, Милю!
Нічого не бачу.
Я вам зараз таке покажу!
Переверни камеру.
- Там є кнопка. - Яка кнопка? Я не бачу.
Бабусю, ти як справжня блогерка!
У вас вчуся!
- Мідії! - Видаю!
Лимон.
Робиться. Гаріку, лимон.
Видання «Фуд ревью». Одне запитання від шанувальника.
Можливо, симпатичного.
- Поїхали на велосипедах кататися? - Так.
Кайф.
Варю, я хотів би підняти цю склянку…
Почекай.
Я щойно придумала, як назву цю страву. Бітрут-шот.
- Як? - Бітрут-шот.
- Бітрут-шот? - Так, бітрут-шот.
- Бітрут-шот! - Сам ти бітрут-шот!
Варю, бітрут-шот - це сенсація. Треба записати.
Бітрут-шот від найчарівнішого кухаря «Ресторану №1».
Люба, а ти не казала мені, що працюєш у «Ресторані №1».
То це все ти влаштувала?
- Дуже круто. - Дякую.
[вібродзвінок]
Що там?
Що сталося?
Масік?
Так. Точно не знаю що, але треба їхати.
Біжи.
- Але… - Біжи-біжи.
Дякую.
Сашо, терміново викликай Варю!
Так, шеф!
Так?
Так, я зрозуміла.
Скоро буду.
Тарасе, вибач, мені треба бігти. Будь ласка, допоможи Риммі.
Звичайно.
Варю! Велосипеди завтра? Так чи ні?
Так, так!
Я перепрошую.
А кому за це все платити?
Секунду.
Друзі! У мене є для вас одне повідомлення!
Цей обід для вас зробила одна чудова дівчина.
І все цілком безкоштовне.
Але якщо раптом у вас виникне бажання їй віддячити,
то є спосіб, як це зробити.
Просто напишіть декілька слів про свої відчуття.
Повірте, їй буде дуже приємно.
- Добре? - Так!
Вибачте, а можна…
Я тут. Усім привіт.
Негайно до роботи. Візьми на себе фуагра.
Так, у нас що, якісь зміни в меню? Чому мені не сказали?
Тобто?
Ніяких змін не було.
Треба розбиратись, хто пише в соцмережах,
тому що всі гості замовляють ту ж саму страву і показують мені оце.
Я вже забембалася всім відмовляти.
Який ще бітрут-шот?
Шеф? Шеф…
Джамала прийшла і вимагає якийсь бітрут-шот.
Який ще бітрут-шот?
Вона сказала, що це суп.
І сказала, як ми не приготуємо,
то виставимо її у дурному світлі перед подругою.
- Я ненавиджу цих зірок. - Стоп-стоп-стоп. Досить істерики.
Треба швидко думати, як зробити щось схоже. Ану покажи.
А вам не здається, що це просто…
Борщ.
Ну, буряк тут точно є.
Почекайте, а що це плаває?
Це пельмень?
Це не пельмень, це вушко.
Я точно знаю, як це зробити,
бо це моя страва.
Шеф, вибачте, я…
Я навіть не хочу знати, де ти взяла цей клятий рецепт.
Шеф, здається, це щось з британської кухні.
Так, це британська.
Не має значення!
Окей, ти це заварила, ти і розхльобуй.
Готуй свій шот, готуй.
А потім шуруй до бухгалтерії за розрахунком. Тебе звільнено.
Ніхто, я повторюю, ніхто не може вносити страви без мого дозволу в меню!
- Так, шеф. - Так, шеф.
Так, шеф!
Тримай.
Комплімент від шефа.
- Що трапилось? - Ти навіть не уявляєш.
Дякую.
Завжди будь ласка.
Ваш бітрут-шот.
Нарешті.
Будь ласка.
Смачного.
Дякую. Хочеться спробувати.
Непогано.
Смачно.
Схоже, британська страва має успіх.
У мене не було вибору.
Вибір є завжди.
У мене ще п'ять замовлень на шот!
Столик два - два, п'ять - один, сім - два!
Прийнято!
[вібродзвінок]
Я хочу ще раз вибачитися, що наробила усім проблем!
Але це вийшло само собою, я не хотіла нічого такого.
Проблем?
Варю, це ми маємо тобі дякувати.
Це ж хіт!
І ми офіційно додаємо цю страву у меню.
Якого біса?
Я взагалі-то вже її звільнив.
То візьми її назад.
Більше того, дякуючи Варі
«Ресторан №1» годуватиме увесь бомонд на презентації нового альбому Джамали.
До речі, Варю, чекаю від тебе меню на це замовлення.
Угу.
Це вже занадто.
З мене досить.
Я звільняюсь.
Твоя справа.
Але ти маєш відпрацювати ще два тижні за договором.
Це хіт. Це хіт! Це хіт!
[Ольга] Шукаєш рецепти для меню?
Та що тут думати?
Ось.
Англійська печеня. Тобі ж потрібна британська страва.
Ну ви ж розумієте, чому я так сказала?
Не розумію.
Кухня - це твій унікальний спадок.
У час, коли навколо все однакове,
це твоя неповторність.
Це те, ким ти є.
А ти цим нехтуєш.
Мала!
Мала, клас! Це перемога!
Де ти взяла цю блогерку?
Та це вийшло випадково.
Ага, звичайно. Що це в тебе?
Слухай, Сашо, я хочу тобі зізнатися.
Ідею бітрут-шоту я взяла звідси,
і своє меню я теж хочу готувати за цією книгою.
- Українська кухня? - Угу.
Варю, це кар'єрне самогубство.
Те, що ти слухаєш його поради - це кар'єрне самогубство.
А ви покладіть книгу на місце.
Але ж усім сподобалося.
Українській кухні не місце в цьому закладі.
Треба щось більш вишукане.
Українська кухня теж вишукана! Скажи йому.
Українська кухня теж вишукана.
Ну, подивись. Ти глянь тільки.
Ну як?
Варю, але ти усвідомлюєш, які ставки?
Ти за крок від місця шефа в «Ресторані №1».
Подумаєш, ставки.
Варю, слухай, стань шефом, а потім влаштовуй революцію. Добре?
[вібродзвінок]
Алло, нарешті.
Ти там жива? Я тебе на місці чекаю.
Тарасе, вибач, я не зможу сьогодні.
Катайся без мене.
А без пари можна?
Варю.
- Ну як ти, зіронько? - А можна, я ще подумаю про меню?
Звичайно. Я впевнений, ти все зробиш на найвищому рівні,
а головне - не дозволиш власному его
нашкодити спільній справі.
Як справжній професіонал.
Це хто професіонал? Вона?
Звісно, бо професіонал - це той, хто виконує команди,
стоїть на задніх лапках
та дає голос лише тоді, коли керівництву це подобається.
До роботи.
Чого стоїте?
Ресторан працює у звичному режимі.
Так, шеф!
Шеф учора звільнився.
Мік!
Ти можеш пояснити, що тут відбувається?
Ти йдеш, а я дізнаюся від команди.
Я вчора це вирішив.
І що тепер?
Я п'ять років з тобою відпахала, а ця вже прийшла і готує авторське меню?
Лесю, ти чудовий кухар,
але якщо ти хочеш бути шефом,
маєш бути готова до інтриг і боротьби.
Ну!
[гудок]
Вітаю. Я перепрошую за пізню годину…
- Пані Анжела? - Так, це я.
Вас турбують зі Львова, «Ресторан №1», з приводу Вашої доньки.
Що? З нею щось сталося?
Ні, не хвилюйтеся, з нею все добре.
Я саме офомлюю її на роботу
і мені не вистачає деяких даних з приводу прописки та досвіду роботи.
Дякую, ви дуже допомогли.
До побачення.
Ну що?
Добився, чого хотів?
Що тепер з моєю Варею буде?
Професіонал, кажете?
Пробач, я зайнятий. Давай іншим разом.
Тарасе, ну зачекай.
Мені справді шкода, що так вийшло з велосипедами.
Варю, мені теж дуже шкода, але
я не можу з'являтися і зникати, коли тобі це буде зручно.
Зручно?
А до чого тут взагалі зручно?
Ти хіба не бачиш, як я зі шкіри лізу, щоб досягти своєї мети?
- Оце я бачу. - Так у мене навіть почало виходити.
Я справді можу стати шефом.
Та ти міг би просто за мене порадіти.
Я радію.
А тобі не зрозуміти. І знаєш чому?
Бо ти сам витрачаєш життя на роботу, від якої тебе нудить.
Ти ж знаєш, заради чого я це роблю.
Якби ти реально хотів, ти б уже давно полетів у свою подорож.
І знаєш що?
Найгірша брехня - це коли ти брешеш сам собі.
- Серйозно? - Так!
На твоєму я б місці взагалі про це не згадував.
Єдиний раз, коли я тебе бачив щасливою,
це коли ти годувала там людей у дворі.
А весь інший час ти витратила на якусь там елітну кар'єру.
Зачекай.
Ось. Це тобі на згадку про той щасливий день.
Я ще можу все виправити.
Я все зрозуміла.
Ніхто не вірить, що українська локальна кухня
може бути високою і витонченою.
Гаріку, ти робиш запечені устриці!
Сашо, зачищай каре!
Але в нас є власний голос і смак.
І я доведу це.
Я зроблю особливе українське меню для Джамали,
незважаючи ні на що.
А де міксер?
Запечені устриці,
грибова юшка з копченою грушою,
баранячі битки з рисовими кульками та джемом з моркви та барбарису,
пампушки з рожою і узвар з морозивом по кримсько-татарському.
Дякую.
Ви знаєте, ваше меню настільки вразило мене
поєднанням смаків у мелодію -
і просту, і вишукану водночас.
А тут є такі нотки.
Це копчена груша.
Груша? Вау.
Це те, що потрібно мені.
Для мене важлива кожна деталь.
Я перепрошую, але до нас нарешті приєднався
відомий ресторатор, Пекельний шеф, Алекс Якутов.
Я спеціально його запросила як зіркового експерта.
- Алекс, вітаю. - Дякую, дякую.
Принеси прибори.
Знайомтеся, це Віталій, власник ресторану.
Це наша дорога Джамала.
Ну і звичайно, шеф «Ресторану №1», Міколай.
Радий знайомству.
Неочікувано, але приємно.
І мені приємно.
Ну, а цю дівчину вам і представляти не треба. Правда ж?
Та чого ж? Мені цікаво познайомитись.
Варю, а чому ти не вітаєшся зі своїм колишнім шефом?
Все таки два роки на одній кухні.
Майже як одна сім'я.
Я щось не розумію.
Не розумієте?
Зате мені все зрозуміло.
Міколаю, ця дівчина прикидалася професійним кухарем,
хоча насправді - аматор.
І до нашого ресторану вона працювала… Де, Варю?
У придорожньому шалмані?
Хто, Варя?
І навіть звідти її звільнили.
Ти думала, ти найрозумніша, найхитріша?
Кожен з нас роками стояв на тісних кухнях, ночами навчався,
начхав на особисте життя.
І все заради того, щоб зараз бути тут.
А ти думала, що ти приїдеш бозна звідки, напишеш кілька брехливих рядків і все?
Тут усе зміниш?
Не буде такого.
Варю?
Так, Лесю, ти звісно права.
Вибачте, що збрехала.
Але інакше ви у мій бік і не глянули б.
Це був мій єдиний шанс потрапити до ресторану такого рівня.
Дякую вам за все. Я справді багато чому у вас навчилась.
У будь-якому разі, мені тут не місце.
І якщо вже говорити правду,
то бітрут-шот, який вам всім сподобався -
це український борщ з вушками.
Я ж казала, що це борщ.
Ви були праві. Нічим добрим це закінчитися не могло.
Коли говориш правду -
це не кінець, це тільки початок.
Самі емоції.
Я завжди казав, кухарі - вони…
вони як митці.
Дуже цікаво.
Тут…
- Копчена груша. - Точно.
Я сподіваюсь, ви повернете дівчину?
Звісно.
Будь ласка.
Лесю, поверніть її.
На мене не дивись. Я тут більше не працюю.
Смачного.
Дякую.
А ви зовсім і не злий.
Так.
Варю! Стій!
Ось.
Це розрахунок. Віталій просив передати.
Він скаженіє від люті.
Бери.
Тут навіть більше, ніж треба.
Він не захотів мене слухати.
Вибач.
Нащо ти взагалі з ним розмовляв?
Байдуже, я все одно не хочу там працювати.
Що ти маєш на увазі?
Я гадав, стати шефом - це була твоя мета.
Мені пропонували позицію шефа мільйон разів.
Але я
ладна була працювати твоїм су-шефом все життя.
Але ти їдеш.
Щасти.
Лесю!
І що тепер робити?
Залежно від того, що ти хочеш.
Раніше я хотіла працювати шефом у престижному ресторані.
Але так, аби шеф був диригентом, а не другою скрипкою, розумієте?
А що, по-твоєму, бути диригенткою?
Ну, приймати всі рішення.
А хто приймає рішення у ресторані?
Власник.
Ось тобі й відповідь.
Стань власницею.
Ви жартуєте?
Все, що я вмію - це просто готувати.
Я ніколи не впораюсь з цим.
Ну, готувати - це вже немало.
Просто треба знайти людей, яким ти довіряєш,
які зможуть зробити все інше.
Якщо ти хочеш бути диригенткою,
треба збирати свій оркестр.
Так а…
Так.
Прошу.
Боже, ці стіни.
Так.
Стан комунікацій дуже добрий.
Багато років тут був відомий на все місто хлібний.
Саме тому я й хочу тут відкрити кафе.
І готувати за рецептами пані Ольги Франко.
Яка чудова ідея.
До речі, у мене є декілька збережених рецептів
саме з тих часів.
Скажіть, будь ласка, яка ціна?
Ви уявляєте? П'ять тисяч доларів.
Скільки?
Це за рік?
За місяць.
І це лише оренда?
А ще комунальні, зарплатня.
І ти сама будеш готувати?
Слухай, дитино, не вигадуй.
Знайди собі нормальну роботу,
де тобі будуть платити, а не навпаки.
Я все вирішила.
Я нарешті зрозуміла, чого завжди хотіла.
Я знайду гроші.
То ви ніде не працюєте?
Зараз ні.
Пані Рудик, згідно з вашими даними,
ми можемо надати Вам кредит лише під заставу.
І ви не вказали, чи є у вас власне майно.
Ну, наприклад, квартира?
Залишайтеся на лінії. Ваш дзвінок третій у черзі.
Вибачте, всі оператори зайняті. Залишайтеся на лінії.
Ваш дзвінок дуже важливий для нас.
До зв'язку з оператором залишилося три хвилини.
БАНК
Шановний клієнте, ми не можемо надати Вам кредит.
Чи можу я ще бути чимось корисною?
Але ж у рекламі писали…
Не у вашому випадку, вибачте.
Тоді у мене все.
На все добре.
[дверний дзвінок]
Привіт.
Ти вже їдеш?
Вирішив хоча б попрощатися.
Обрав маршрут на 11 місяців і 28 днів.
Цілий рік?
Ну, я рада, що ти наважився.
Хто б казав. Як там твоє кафе?
Та ніяк.
Не буде нічого.
Гроші я так і не знайшла, тож
піду далі працювати за наймом.
Шкода. Слухай, а…
Вибач, це водій.
Ви вже під'їхали? Я йду.
Я проведу.
Ну, надсилай мені фото.
Буду слідкувати за тобою.
Варю?
Варю!
Пан Віталій?
А що ви тут робите?
Тебе шукаю, моя зіронько.
Я хочу, щоб ти повернулась.
На позицію шефа.
Я не розумію.
Після всього, що я зробила?
Я готовий це все забути,
якщо наші постійні гості будуть задоволені.
Джамала хоче саме тебе.
А Леся?
Вона точно не погодиться зі мною працювати.
Леся-Леся…
Лесю звільнено.
Я не знаю.
Мені треба подумати.
Про що тут думати?
Я розумію, ти не можеш повірити власному щастю. Чесно кажучи, я теж.
Слухай, давай відійдемо.
А я можу зробити власне меню з аутентичними українськими рецептами?
Українська кухня погано продається.
Але ж бітрут-шот був хітом. Ви самі казали.
Бітрут-шот - не українська кухня.
Ні, я так більше не хочу.
Стоп-стоп-стоп. Ти що, відмовляєшся?
Ти жартуєш?
Від таких пропозицій не відмовляються.
Кажи «так», і я поїхав.
[Тарас] Варю!
Тарас?
Що ти тут робиш? Ти щось забув?
Так, забув.
Тебе забув!
Варю, завдяки тобі я нарешті зрозумів, що ця подорож -
це просто спроба втекти від життя, яке мені не подобається!
Я хочу все змінити!
Змінити разом з тобою!
Чуєш?
Варваро Рудик,
я хочу зробити тобі пропозицію!
Пропозицію стати партнерами по бізнесу!
Давай відкриємо спільне кафе разом!
У тебе є ідея і талант.
У мене - трішки заощаджень і досвід.
Будемо разом і в горі, і в радості,
поділимо і прибутки, і збитки.
Юначе, ти знаєш, скільки треба грошей,
щоб відкрити кафе?
Не будьте дурнями!
Але я не хочу, аби ти жертвував своєю мрією заради моєї!
Мені це потрібно не менше, ніж тобі!
Варю, ти знаєш, як гарно продаються твої ідеї!
Ти згодна?
Так. Так!
Варю, моя супниця до твоїх послуг!
І стільці!
Зі світлом я допоможу!
А у нас є декілька столів!
Я теж з вами!
Так, я згодна!
Це я кажу всім вам!
Я хочу, щоб це було наше спільне кафе,
і кожен з вас був партнером!
Так!
Ви також можете вкласти гроші у наш бізнес, якщо хочете!
Ось це все - велика помилка.
Бізнес так не робиться.
Не приходь до мене, чуєш?
Не приходь до мене, коли ця бульбашка лусне.
А якщо нам дійсно не вистачить грошей?
Щось придумаємо.
Так, я розумію, що у ваші часи спершу треба було взяти шлюб,
але скажу по секрету - це було неймовірно.
Я згоден з тобою.
З ким ти тут розмовляєш?
А у мене для тебе сюрприз.
- Котлети? - Лорда Нельсона.
Дякую, шеф.
Раніше я вважала, що маю повторювати за кимось,
аби стати успішною.
Та нещодавно зрозуміла, що мені самій є чим пишатися.
Нам є чим пишатися.
Супер. Виставляй.
Заглянувши вглиб самої себе, я усвідомила,
що кухня може дійсно дивувати і дарувати любов,
бути ниткою між минулим і сучасним.
Вже незабаром відкриє свої двері наше з Тарасом кафе,
де ми будемо розповідати про сучасну, неймовірну Україну
мовою смаку та затишку.
Ми оживимо забуті смаки, невідомі смаки
та солодкі смаки дитинства і свободи.
Ми хочемо занурити своїх гостей у гру текстур
за неймовірними правилами Ольги Франко.
На одній маленькій тарілці тут вміститься велика кулінарна історія.
Андрути, вергуни, канапки, мішанці,
зупки та рогалики,
борщ, фрикасе,
жабки, смажені слимаки, салатки,
мигдалевий торт та тістечка.
І наш фіалковий сік.
Деякі кулінари називають його напоєм вірності.
Фіалки цінують за неймовірний колір і запах.
Красу і користь цих квітів оцінили ще давні греки та римляни.
Також з них робили фіалкове вино та снодійні ліки.
Ми знайдемо свої рецепти від смутку
і, окрім замовлення за меню,
ми завжди будемо годувати та пригощати тих,
кому потрібна допомога та підтримка.
Як відкрити кафе за три тижні?
Зібрати команду мрії!
Я так хвилююся.
Ти готова.
Кращого приводу цій сукенці знову вийти у світ я не уявляю.
Нехай все задумане здійсниться.
Дякую.
- Вже час? - Давай почекаймо, ще не всі зібралися.
- Дивись, хто до нас прийшов. - Леся? Неочікуваний візит.
Як ми могли пропустити?
Ти нам усе життя догори дриґом перевернула.
- Вибачте мене. - Ні-ні, не вибачайся.
Ми насправді приїхали подякувати тобі
перед від'їздом до Польщі.
Їдемо відкривати новий ресторан Міколая.
Вау!
Я рада за вас.
Не стримуй подих своїх мрiй
Ти на хвилину
На хвилину очi закрий
Не стримуй подих своїх бажань
Варю, я дізналася про те, що ти відкриваєш свій власний заклад,
і перед концертом не могла тебе не привітати.
- Вітаю! - Дякую.
Ура!
Дозвольте. Вибачте.
Мама?
Мамо!
Моя хороша!
- Що ти тут робиш? - Це я її покликав.
Вирішив, що без твоєї мами свято буде неповним.
- А ви Тарас? - Тарас.
Дякую вам.
Дякую.
Ти вибач мені, будь ласка.
Це ти мене вибач. Я дуже рада за тебе.
Це моя доня!
Це моя донечка!
Прошу хвилинку уваги!
Бувають зустрічі, які змінюють усе.
Вони можуть бути непомітні для інших,
але для тебе життя змінюється на до та після.
Іноді все починається зі сварки.
Іноді одразу з симпатії.
А буває, що й з удару по голові.
Пані Ольга навчила мене ризикувати та мати ціль.
Цінувати те, ким ми є.
Бути, а не здаватися.
Кожного дня ми будемо готувати страви з її книги,
аби відкривати наші традиції для себе й світу.
А можна, ми ще скажемо?
Риммо, я ж нічого не бачу!
Варю, твій пост у соцмережах надихнув нас.
Ми мали зробити це вже давно.
Так. Знову зібрати наш жіночий клуб.
Дівчата, тихіше. Я скажу.
Ми теж хочемо зробити внесок у твою важливу справу.
Ми будемо партнерами!
Здається, у нас буде зарплатня!
Ти що, знову палиш?
Звідки…
Гаразд, щасливо вам.
Я чимось можу вам допомогти?
Ти все неправильно робиш.
Люба, хто там?