Kurva!
Okamžitě otevři dveře, ty zákeřnej hajzle!
Riskoval jsem kvůli tobě práci!
Hned vylez ven, ty zasranej zbabělče!
Jedna.
Dva.
Tři!
VRAŽDI VŠÍMAVĚ
Toni.
Rád tě vidím.
Jen to zkus. Proženu ti kulku hlavou, než se dostaneš ke dveřím.
Hele, nemám moc času na povídání, takže…
Dej mi, co je moje, a já Draganovi neřeknu, žes to podělal.
To se ti musí nechat, Björne.
Máš fakt koule.
Ty to nechápeš, viď?
Tak mi to vysvětli.
Rád.
Dragan věděl, že se někdy bude muset ukrýt.
Takže jsme spolu před více než rokem nechali udělat tenhle palec.
Kdybych někdy musel jeho jménem podepisovat rozkazy.
A proč to musíš dělat?
Víš, že nás sledují policajti, ne?
Kdybych mu ty noviny přinesl, můžu rovnou přidat krabičku cigaret,
aby s nima mohl ve vězení kšeftovat.
Tak jak dostáváš jeho rozkazy?
Mobilem s předplacenou kartou.
Dobře.
Tak mu zavolej.
Teď.
Jako bych měl jeho číslo!
On volá mně.
Tak počkáme, až zavolá.
To může trvat dny.
Já mám čas.
Ale já mám práci.
Ne, nemáš!
Pomoc!
Pokud máte subjektivní pocit,
že všeho začíná být moc,
pak to objektivně může mít velmi jednoduchý důvod.
Opravdu toho na vás začíná být trochu moc.
Dobře, a jak mi má tohle pomoct?
Docela jednoduše.
Pokud je všeho stejně moc,
nechte to subjektivně být.
A také objektivně ve svých povinnostech.
Nechat to být je dobré. To neznamená, že něco vzdáváte.
Vzdát se nad něčím kontroly neznamená přijít o to.
To kouzelné slovo je
delegování.
Někomu to předejte.
To dokážete.
Hej, Siri.
Hej! Siri!
Ahojky.
Zavolej Sašovi.
Tomu jsem bohužel nerozuměla.
Zavolej Sašovi.
Volám.
- Nataše. - Ne.
Ne! Sašovi!
Zavolej Sašovi!
Saša!
Tomu jsem bohužel nerozuměla.
Rýžová kaše v pondělí.
Boloňské…
Teď mám práci, právníku.
Ahoj, Sašo. Musíš mě odsud dostat!
Cože?
Musíš mě odsud dostat!
Kde jsi?
V hotelu!
Hotel!
- Kde? - U sebe v hotelu!
Musíš mě odsud dostat!
Poslyš. Zůstaň, kde jsi. Hned tam jdu.
Skvěle.
Tak jo.
Končím s čekáním, až zavolá mrtvola.
Toni.
Děláš obrovskou chybu.
Až Dragan zjistí…
Dragan je mrtvý.
To oba víme.
Dobře, ty rozhodneš, jak to teď bude.
Začneme pěkně pomalu.
Nejdřív bych rád věděl,
kam jsi pohřbil Draganovo tělo.
Mluvím s tebou!
Toni, co to má být?
Pusť ho.
Dej ten nůž pryč.
Naser si, kámo.
Tak co teď, ty sráči?
Haló?
Je všechno v pořádku?
Promiňte.
Vrať se!
Bože.
Jo. „Komu zavolá nejdřív?“ Na to teď myslím.
Policii?
Nebo svýmu šéfovi?
To je asi jedno,
protože její šéf zavolá policii.
Navrhuju tady prostě počkat, než přijedou.
Ale otázka je: Co jim pak řekneš, Toni?
Drž hubu!
Dobře.
Pak říkám,
že to setkání teď ukončíme.
Souhlasí s tím všichni?
Ano.
A nestřelíš mě do hlavy, když dám ten nůž pryč?
Toni, policie tu bude každou chvíli.
To by udělal jen idiot.
Tak jo.
Ještě se uvidíme, právníku.
Do prdele.
Je všechno v pořádku?
Jo.
Půjdu se podívat na tu pokojskou.
- Dobře. - Zůstaň tady.
Hned se vrátím.
Mysl se moc často nechává strhnout negativními myšlenkami,
místo aby se soustředila na ty pozitivní.
Ale Breitner říkal, že to jde napravit.
Podle něj nemůže být člověk zároveň vděčný a negativní.
V tu chvíli jsem byl vděčný za svou dceru
a mou profesní svobodu,
za Breitnera, Sašovu podporu,
můj ještě ne zcela přerušený svazek s Katharinou
a vděčný za ten plán, který jsem sdělil důstojníkům
a který by měl zítra eliminovat všechny zbývající problémy.
Musel jsem dokázat Toniho vinu a doručit ho Borisovi.
A k tomu jsem potřeboval návnadu.
A nejlepší návnadou byl náhodou někdo,
s kým jsem měl ještě nějaké nevyřízené účty.
Möller byl policista.
Policisté jsou státní zaměstnanci.
A většinou uvažují racionálně.
S racionálními lidmi je mnohem těžší manipulovat než s iracionálními.
Museli jsme v obvykle racionálním Möllerovi vyvolat takovou emoci,
která mu zatemní úsudek tak moc,
že si s ním budeme moct dělat, co chceme.
Dobře, maestro.
- Myslím, že jsme tady připravení. - Dobře. Díky.
- Tak já ti teď zavolám, jo? - Dobře.
Jak je, právníku?
Ahoj, Sašo.
Nevíš, kde je Toni? Nemůžu se mu dovolat.
Promiň, dneska jsem ho vůbec neviděl.
Ale jak ho znám, asi někde šuká Möllerovu ženskou.
Nezastaví se před ničím, co?
To si piš. A Möllerova ženská taky ne.
Když má Möller službu, ti dva do toho buší v našem hotelu.
Domino, apartmá 77.
Tak je nebudeme rušit. Tak fajn, uvidíme se pak, jo?
Měj se.
Jestli na to skočí,
tak je fakt idiot.
Proto máme naději, že to vyjde.
Když to říkáš.
AGNIESZKA (KRÁLÍČEK) – VOLÁNÍ…
Tady Agnieszka.
Teď nemůžu bohužel odpovědět, ale nechte…
Ty zmrde…
- Ahoj, Katharino. - Včera tu byla Nicole Egmannová.
Cože?
- Co chtěla? - Nechtěla mluvit s tebou, ale s Emmi.
- O tom víkendu u jezera. - To si děláš srandu. Zbláznila se?
Vyhrožovala předvoláním a pak nabídla, že ji vyslechne doma.
- Co chtěla vědět? - Jestli s vámi byl někdo u jezera.
Jestli viděla něco zvláštního. Emily jí něco řekla.
- Ale Nicole nic z toho nezajímalo. - Dobře.
Asi na to budu muset zareagovat.
Jo, to udělej.
Tak zatím, jo? Čau.
No tak!
Promiňte.
Hněv je důležitá emoce.
Ukazuje nám, že byly překročeny naše hranice.
Když ostatní nerespektují
naše vlastní hranice,
stáváme se agresivními.
HNĚV
Důležité je,
jak se pak s tímto hněvem a agresí vypořádáme.
Hněv nám často brání myslet při řešení problémů
jasně a racionálně.
Dovolali jste se do schránky Nicole Egmannové.
Hněv nám zatemňuje mozek.
Toni? Okamžitě otevři dveře, ty zákeřnej hajzle!
Nesmíte mu dát příliš prostoru.
Toni!
Jinak budete jednat bezmyšlenkovitě.
Udělal jsem pro tebe všechno, zmrde!
A ty si za to vezmeš mou ženskou?
Ano!
Riskoval jsem kvůli tobě práci!
Hned vylez ven, ty zasranej zbabělče!
To neznamená, že byste své osobní hranice neměl bránit.
Právě naopak.
Můžete brát hněv jako známku toho, že máte jednat.
Jestli neotevřeš, než napočítám do tří,
zabiju tebe i tu děvku v posteli!
Ale člověk musí vybrat prostředky…
Jedna.
…podle principů všímavosti.
Dva. Tři!
Místo aby se hněvu poddával.
Björne, tys mi volal?
Musíme proti hněvu dýchat,
místo abychom ho poslouchali.
A pak jednat klidně, vědomě a předvídavě.
Ano, Nicole?
Ano. Björne.
Volám ti zpátky. Mluvit máš ty.
Rád bych se s tebou zítra sešel.
- Chceš se sejít? - Soukromě.
Myslím, že je nejvyšší čas.
Ano. Těším se.
Já taky.
Počítal jsi?
Má prázdný zásobník.
Co…
Toni?
Bez obav.
Jen si s vámi chceme promluvit.
Cože?
Kde… Co se to tu děje?
Vysvětlím vám situaci. Pak uvidíme, co dál. Jasné?
Hele.
- Je to jasné? - Ano.
Dobře.
Takže, právě jste protizákonně vstoupil do hotelového pokoje.
Správně?
No, ano.
Přitom jste ze své registrované služební zbraně
vystřílel celý zásobník na dva neznámé hosty, že?
- Ale Agnieszka, Toni… Kde jsou? - O Tonim nevím. Ale vaše Agnieszka…
„Děvka“, jak říkáte.
Zabiju tebe i tu děvku v posteli!
Je v tomto hotelu.
Ano. Ale o pár pater níž.
Mluví se šéfem castingové agentury.
Můžeme jí říct, ať přijde, jestli chcete.
Ale pokud o naši skrytou kameru nebude mít zájem Agnieszka,
ten sympatický policejní prezident možná ano, ne?
Stejně se na to bude muset podívat,
až tenhle nevinný, rozkošný pár
nahlásí pokus o vraždu.
Jo. To jedno, jak se na to díváš, Möllere.
Já…
Netušil jsem…
Máš velkej průser.
Pojď sem.
Promluvíme si.
Dobře. Co chcete?
Zaprvé, a poslouchej pozorně…
Už nebudeš předávat žádný informace dalším lidem.
Nikomu.
Pokud ti nepovolíme jim ty sračky říct.
Víš, co to znamená.
Ano.
Hodnej kluk.
Teď zavolej Tonimu.
Proč?
„Proč?“
Řeknu ti to takhle.
Poslední hovor, který ukončí dlouholetý vztah.
A co mu mám říct?
Řekni mu…
Řekni mu, že náš milý právník pan Diemel
drží ve sklepě Walterovy bezpečnostní firmy muže jménem Malte.
A řekni mu, že i když pan Diemel netuší, kdo Malte je,
bude ho přesně za dvě hodiny vyslýchat.
To je všechno.
Jak dlouho už tu je?
Dorazil deset minut před váma.
Vyváděl kvůli tomu, že nebyl hned informovaný o vězni.
A pak jsem mu řekl, že tu žádný vězeň není,
jenom nějakej idiot, kterýho kluci sebrali protože tě sledoval.
Pak úplně zešílel: „Dragan řekl, že ho mám vyslechnout já!“
Ale pak znervózněl.
Pořád se ptal, jestli Malte něco řekl.
A pak šel do sklepa.
I když jsem se úmyslně soustředil a snažil se překonat svůj vnitřní odpor,
cítil jsem určité napětí ohledně otázky,
jak se Toni zbaví Malteho.
Velmi dobře. Teď otevřete oči.
V těle máte svaly,
které když napnete, okamžitě nastane všímavé uvolnění.
Mluvím o svalech, které používáte pří úsměvu.
Když se ocitnete ve vypjaté situaci,
usmějte se.
Uvědomte si, jak to uvolňuje napětí.
Usmívejte se co nejčastěji
pro sebe.
Zkuste si to.
- Teď? - Ano.
Dobře.
Nechte si to pro sebe.
Můžete to dělat nenápadně, kdykoli potřebujete.
Ukážu vám to.
Dávejte pozor.
Zbaví se ho, protože je to svědek.
Zabije ho.
Usmívejte se pro sebe.
Kterej debil zamknul dveře? Otevřete!
- Dá se s ním mluvit? - Ano.
- Tohle jsou efekty? - Tady nahoře, ty knoflíky.
Ahoj, Toni.
Kdo je to?
Jsem mnoho lidí.
Mohl bych být Malte.
Který se trochu zlobí, protože jsi ho právě zabil.
Nebo jsem Murat, kterého jsi nechal Malteho zastřelit?
Nebo jsem Dragan, kterého jsi chtěl zabít?
Co je to za kecy?
Žádný kecy.
Jsem ten, jehož dceři jsi vyhrožoval, abys viděl Dragana,
a kdo tě kvůli tomu nepřivede k Draganovi,
ale k někomu, kdo tě chce vidět mnohem víc.
Nech už těch blbostí!
Hned mě odsud pusť, nebo tě zabiju!
Hele, Toni, možná nemám červenej diplom nebo tak,
ale jak přesně hodláš Björna zabít, když jsou zamčený dveře?
To by mě taky zajímalo.
Jste blbý? Ten chlap si z vás dělá prdel.
Dragan je mrtvej!
Aha.
Ale počkat.
Tak jak nám mrtvej Dragan dal rozkazy,
abysme nastražili past a natočili tě, jak zabíjíš Malteho?
Natočili jste mě?
Stejně jako Malteho doznání.
Podívej se na požární hlásič v rohu a hezky se na nás usměj.
Já vás zabiju, vy sráči!
Až se odsud dostanu, jste mrtví! Mrtví…
A teď?
Zatím nic.
Zítra ho čeká dost nepříjemné setkání.
Auto zaparkuj tamhle.
- Připoutej se k volantu. - Udělal jsem, co jste chtěli.
Proto tě odměňujeme. Ale jinak to nejde.
Na to zapomeň.
V tom případě dostaneš odměnu v mojí měně.
Takže?
No vida, že to jde.
- Tak zatím. - Hodně štěstí.
Dobrý den.
Chci k šéfovi.
Borisi.
Jestli chceš víc času,
můžeš si vygooglovat, co znamená slovo „nět“.
Právě naopak, Borisi.
Ale nejdřív
ti chci poděkovat.
Za co?
Že jsi dodržel svou část dohody
a mohli jsme bez problémů najít zrádce.
Vděčnost nejen uleví člověku, který ji vyjadřuje.
Také uvolní toho, komu se jí dostává.
V našem oboru není moc běžný někomu děkovat.
Ale z tvých slov chápu, že toho parchanta máš.
Ano.
To je dobře.
Můžeš mi ho zítra předat?
S radostí.
Kdy a kde?
Zítra ve dvě ráno na parkovišti, kde to všechno začalo.
Jasně.
Přijdeš sám?
Ne, taky všichni důstojníci.
A ten parchant?
Jeden z důstojníků je ten parchant.
Jo, to jsem si myslel.
Jsi chytrej, Borisi.
Nelez mi do prdele.
Nezapomeň, právníku.
Zítra po předání mě odvedeš k Draganovi, jasný?
Ano.
Už se na tebe těší.
Já taky.
Rozumím. Co u tebe, 71?
Zatím nic. Už jsme skoro hotoví.
Rozumím.
- Ahoj. - Ahoj.
Šéf operačního poslouchá.
Něco máme.
Překlad titulků: Marek Buchtel