Futu-i!
Deschide ușa chiar acum, ticălosule!
Mi-am riscat slujba pentru tine!
Ieși imediat, fricos ce ești!
Unu!
Doi!
Trei!
MINDFULNESS PENTRU ASASINI
Toni!
Mă bucur să te văd.
Încearcă! Primești un glonte în cap înainte să ajungi la ușă.
Ascultă, nu am timp de vorbit, deci…
Dă-mi ce-mi aparține și nu-i spun lui Dragan că ai dat-o în bară.
Recunosc, Björn.
Chiar ai tupeu.
Chiar nu pricepi, nu?
Explică-mi tu!
Sigur.
Dragan știa că va fi nevoie să se ascundă la un moment dat.
Așa că, împreună, am făcut acest deget mare acum un an.
În caz că va trebui să semnez ordine în numele lui într-o zi.
Și de ce trebuie?
Știi că poliția ne urmărește, nu?
Dacă i-aș duce ziarele, aș putea să-i adaug și pachete de țigări,
ca să le schimbe la închisoare.
Și cum îți trimite ordinele?
Telefon cu cartelă, desigur.
Bine.
Sună-l!
Acum.
De parcă aș avea numărul lui!
El mă sună.
Așteptăm să sune.
Ar putea dura zile întregi.
Am timp.
Eu am treburi de făcut.
Ba nu!
Ajutor!
Dacă ai senzația subiectivă
că totul devine prea copleșitor,
atunci, obiectiv, ar putea exista un motiv foarte simplu.
Chiar devine prea copleșitor pentru tine.
Și cum mă ajută sfatul ăsta?
E simplu.
Dacă totul e prea copleșitor,
te eliberezi subiectiv.
Și obiectiv, de responsabilități.
E bine să te eliberezi. Dacă te eliberezi, nu înseamnă că abandonezi.
Să renunți la control nu înseamnă să-l pierzi.
Cuvântul magic e
delegare.
Predă sarcina altcuiva!
Hai că poți!
Siri?
Siri!
Bună!
Sună-l pe Sascha!
Îmi pare rău, nu am înțeles.
Sună-l pe Sascha!
O sun
- …pe Natascha. - Nu.
Nu! Sascha!
Sună-l pe Sascha!
Sascha!
Îmi pare rău, nu am înțeles.
Budincă de orez luni.
Paste bolognese…
Sunt ocupat, avocatule.
Sascha! Trebuie să mă scoți de aici!
Poftim?
Trebuie să mă scoți de aici!
Unde ești?
La hotel!
Hotel!
- Unde? - În apartamentul meu!
Trebuie să mă scoți de aici!
Fii atent: nu te mișca! Vin chiar acum.
Super.
Bun.
M-am săturat să aștept să sune un mort.
Toni!
Faci o mare greșeală.
Când va afla Dragan…
Dragan e mort.
Amândoi știm asta.
Bine, tu hotărăști cum va merge.
Să începem încet!
Mai întâi, aș vrea să știu
unde ai îngropat trupul lui Dragan.
Cu tine vorbesc!
Toni, ce se întâmplă?
Dă-i drumul!
Aruncă cuțitul!
Te bag în mă-ta!
Ce mai ziceți acum, deștepților?
Bună ziua!
E totul în regulă?
Mă scuzați!
Vino înapoi!
Doamne!
Da: „Pe cine va suna mai întâi?” La asta mă gândesc eu.
Poliția?
Sau pe șeful ei?
Nu mai contează,
pentru că șeful ei va suna la poliție.
Sugerez să așteptăm aici până când apar polițiștii.
Dar ce le vei spune, Toni?
Ciocul mic!
Bine.
Atunci, aș spune
să încheiem întâlnirea acum.
E toată lumea de acord?
Da.
Și nu mă împuști în cap, dacă arunc cuțitul?
Toni, poliția va ajunge dintr-o clipă în alta.
Doar un idiot ar face asta.
Bine.
Ne mai vedem, avocatule.
Băga-mi-aș!
E totul în regulă?
Da.
Mă duc să văd ce face menajera.
- Bine. - Stai aici!
Vin imediat.
Mintea se lasă prea des acaparată de gânduri negre,
în loc să se concentreze la gânduri bune.
Breitner a zis că există un remediu.
Potrivit lui, nu poți fi recunoscător și pesimist în același timp.
Atunci, eram recunoscător pentru fiica mea,
pentru libertatea profesională,
pentru Breitner, pentru sprijinul lui Sascha,
pentru căsnicia mea, pe care încă o puteam salva,
și recunoscător pentru planul pe care-l comunicasem secunzilor,
că toate problemele rămase trebuiau eliminate mâine.
Trebuia să dovedesc vinovăția lui Toni și să-l dau pe mâna lui Boris.
Pentru asta, era nevoie de momeală.
Cea mai bună momeală era cineva
cu care încă aveam niște treburi neterminate.
Möller era polițist.
Polițiștii sunt funcționari publici.
Și, în general, gândesc rațional.
E mai greu să manipulezi oameni raționali decât oameni iraționali.
Trebuia să-i provocăm raționalului Möller o emoție
care să-l tulbure atât de mult,
încât să putem face ce ne doream noi cu el.
Bine, maestro.
- Cred că suntem gata. - Bine. Mersi.
- Te sun eu acum, bine? - Bine.
- Ce faci, avocatule? - Salut, Sascha!
Ai idee unde e Toni? Nu dau de el.
Scuze, nu l-am văzut deloc azi.
Dar, cunoscându-l, probabil că i-o trage femeii lui Möller.
Nu are nicio limită, nu?
Valabil și pentru femeia lui Möller.
Când Möller e la datorie, ăia doi vin la hotelul nostru.
Domino, apartamentul 77.
Bine, atunci să nu-i deranjăm! Ne vedem mai târziu, bine?
Pe curând!
Dacă se lasă păcălit,
chiar e idiot.
Asta îmi dă speranțe că va funcționa.
Vom vedea.
AGNIESZKA (IEPURAȘ) SE APELEAZĂ…
Sunt Agnieszka.
Scuze, nu pot răspunde la telefon, dar lasă…
Ticălosule…
- Bună, Katharina! - A venit Nicole Egmann pe la noi ieri.
Poftim?
- Ce voia? - Nu voia nimic cu tine, ci cu Emmi.
- În legătură cu weekendul la lac. - Glumești. A înnebunit?
M-a amenințat cu o citație, apoi s-a oferit s-o interogheze acasă.
- Ce voia să știe? - Dacă mai era cineva la lac.
Dacă a văzut ceva neobișnuit. Emily i-a spus câte ceva.
- Dar nimic interesant pentru Nicole. - Bine.
Cred că va trebui să reacționez.
Da, te rog!
Ne vedem în curând, bine? Pa!
Măi!
Îmi cer scuze!
Furia e o emoție importantă.
Îți arată că limitele ți-au fost încălcate.
Dacă limitele
nu îți sunt respectate de alții,
devii agresiv.
FURIE
Important este
cum faci față furiei și agresivității.
Adesea, furia te împiedică să gândești clar și rațional
când rezolvi probleme.
Ai accesat căsuța vocală a lui Nicole Egmann.
Furia îți întunecă judecata.
Toni? Deschide ușa chiar acum, ticălosule!
Nu trebuie să te lași acaparat.
Toni!
Sau ajungi să-ți pierzi controlul.
Am făcut totul pentru tine!
Mă răsplătești furându-mi femeia?
Da!
Mi-am riscat slujba!
Ieși imediat, fricos ce ești!
Asta nu înseamnă că n-ar trebui să-ți aperi limitele personale.
Dimpotrivă.
Furia poate fi un indiciu că trebuie să acționezi.
Dacă nu deschizi ușa până ajung la trei, vă omor și pe tine, și pe curva aia!
Dar trebuie să-ți alegi mijloacele…
Unu!
…conform principiilor conștientizării.
Doi! Trei!
În loc să cedezi furiei.
Björn, m-ai sunat?
Trebuie să respiri adânc în fața furiei,
nu să te supui ei.
Și apoi să acționezi cu grijă, conștientizare și prevedere.
Da, Nicole?
Da. Björn!
Te-am sunat înapoi. Vorbește!
Aș vrea să ne vedem mâine.
- Vrei să ne vedem? - În privat.
A venit momentul.
Da, abia aștept.
Și eu.
Ai numărat?
Nu mai are gloanțe.
Ce…
Toni?
Nicio grijă.
Vrem doar să discutăm.
Poftim?
Unde… Ce se întâmplă aici?
Explic eu situația. Apoi vedem ce facem. Bine?
- Am întrebat dacă e bine. - Da.
Perfect.
Ați intrat ilegal într-o cameră de hotel.
Corect?
Da.
Folosind arma de serviciu înregistrată,
ați golit un încărcător asupra unor necunoscuți, nu?
- Dar Agnieszka, Toni… Unde sunt? - N-am idee despre Toni. Dar Agnieszka…
Sau „curva”.
Vă omor și pe tine, și pe curva aia!
E în hotelul ăsta.
Da. Dar câteva etaje mai jos.
Vorbește cu șeful unei agenții de casting.
Dacă vreți, o putem ruga să vină aici.
Dar, dacă pe Agnieszka n-o interesează camera noastră ascunsă,
pe șeful poliției l-ar interesa, nu?
Va trebui să se uite oricum la înregistrare,
de îndată ce acest cuplu inocent și adorabil
va denunța o tentativă de omor.
Da. Nu ai alternative, Möller.
Eu…
habar n-aveam…
Ai belit-o.
Vino încoace!
Hai să vorbim!
Bine. Ce vreți?
În primul rând, ascultă cu atenție…
nu mai transmiți nicio informație, nimănui.
Nimănui.
Decât dacă-ți dăm noi voie.
Știi ce înseamnă asta.
Da.
Bravo!
Sună-l pe Toni!
De ce?
„De ce?”
Uite de ce:
un ultim apel pentru a încheia legătura voastră.
Ce să-i spun?
Spune-i…
Spune-i că dragul nostru avocat dl Diemel
îl ține prizonier pe Malte la subsolul firmei de securitate a lui Walter.
Și spune-i că, deși dl Diemel habar nu are cine e Malte,
îl va interoga în fix două ore.
Atât.
Când a ajuns?
Cu zece minute înaintea ta.
A făcut scandal că nu a fost informat despre prizonier.
Apoi i-am spus că nu e niciun prizonier,
ci un idiot pe care l-au cules băieții mei pentru că te urmărea.
Apoi, și-a ieșit din minți. „Dragan mi-a zis să îl interoghez eu!”
Apoi, s-a agitat.
A tot întrebat dacă a spus Malte ceva.
Apoi, s-a dus la subsol.
În ciuda concentrării mele intenționate și copleșirii rezistenței mele interioare,
am simțit o anumită tensiune cu privire la metoda
prin care Toni avea să se descotorosească de Malte.
Foarte bine. Acum deschide ochii!
Sunt mușchi în corpul tău
care duc la o relaxare imediată și conștientă când îi încordezi.
Mă refer la mușchii folosiți când zâmbești.
Când ești într-o situație tensionată,
încearcă să zâmbești!
Vei simți cum scapi de tensiune.
Zâmbește cât de des poți
în tine însuți!
Încearcă!
- Acum? - Da.
Bine.
În sinea ta.
Poți s-o faci discret, oricând ai nevoie.
Îți arăt eu.
Fiți atenți!
Se va descotorosi de el fiindcă e martor.
Sigur îl omoară.
Zâmbește în tine însuți!
Care idiot a încuiat ușa? Deschideți ușa!
- Putem vorbi cu el? - Da.
- Astea adaugă efecte? - Acolo sus, butoanele alea.
Salut, Toni!
Cine ești?
Sunt mai mulți oameni.
Aș putea fi Malte.
Care e puțin furios pentru că tocmai l-ai omorât.
Sau sunt Murat, împușcat de Malte din ordinul tău?
Sau sunt Dragan, pe care ai vrut să-l omori?
Ce-i aiureala asta?
Nu e nicio aiureală.
Mi-ai amenințat fiica fiindcă voiai să mergi la Dragan
și, prin urmare, nu te voi duce la Dragan,
ci la cineva care vrea să te vadă mult mai mult.
Gata cu tâmpenia asta!
Dă-mi drumul de-aici sau te omor!
Toni, n-oi fi eu vreun geniu,
dar cum plănuiești să-l omori pe Björn, dacă ușa e încuiată?
Și eu aș vrea să știu asta.
Cât de proști sunteți? Tipul vă joacă pe degete!
Dragan e mort!
Așa.
Stai puțin!
Atunci, cum ne-a dat ordin Dragan cel mort
să-ți întindem o cursă și să te filmăm omorându-l pe Malte?
M-ați filmat?
Și mărturisirea lui Malte.
Uită-te la alarma de incendiu din colț și zâmbește la cameră!
Te omor, ticălosule!
Când ies de aici, s-a zis cu tine! S-a…
Și acum?
Nimic, momentan.
Are o întâlnire neplăcută mâine.
Parchează acolo!
- Prinde-te cu cătușe de volan! - Am făcut tot ce mi-ați cerut.
De asta te răsplătim. Dar e singura cale.
Nici vorbă!
În acest caz, vei primi recompensa în gloanțe.
Deci?
N-a fost așa de greu.
- Pe curând! - Succes, avocatule!
Bună ziua!
Am venit la șefu'.
Boris!
Dacă vrei mai mult timp la dispoziție,
caută pe Google și vezi ce înseamnă „nyet”!
Din contră, Boris.
Dar, mai întâi,
vreau să-ți mulțumesc.
De ce?
Că ți-ai respectat partea ta de înțelegere.
Am reușit să-l găsim pe trădător fără probleme.
Recunoștința nu îl relaxează doar pe cel care o arată.
Îl relaxează și pe cel care o primește.
În domeniul nostru, nu prea se spune „mulțumesc”.
Dar înțeleg din spusele tale că l-ai prins pe ticălos?
Da.
E bine.
Deci poți să-l aduci mâine?
Cu plăcere.
Când și unde?
Mâine, la două dimineața, în parcarea unde a început totul.
Bun.
Vii singur?
Nu, cu toți secunzii.
Și ticălosul?
Unul dintre secunzi e ticălosul.
Da, așa mă gândeam și eu.
Ești deștept, Boris.
Nu mă mai pupa în fund!
Nu uita, avocatule!
După ce mi-l predai pe trădător mâine, mă duci la Drăgan, ai înțeles?
Da.
Așteaptă cu nerăbdare.
Și eu.
Recepționat. 71, la voi cum e?
Încă nimic. Aproape am terminat.
Recepționat.
- Pa! - Pa!
Șeful operațiunii e pe fază.
Am găsit ceva.
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă