Am rezolvat o mulțime de nevoi suprimate pe canapeaua asta,
dar, de obicei, era vorba de o sculă mare și un cuvânt de siguranță.
Carr, nu fac vizite la domiciliu, dar, după conversația noastră,
mi-am făcut griji pentru siguranța ta.
Sunt convinsă.
Ți-ai făcut griji că, dacă îmi pierd cumpătul
și omor femeile astea, ți-ar păta și mai tare cabinetul deja inutil.
Sau poate că m-aș lua de tine. Ai pretins că poți să mă repari.
Cinci ani, cu câte 400 de dolari ședința, ca să stai acolo,
săptămână de săptămână, și să notezi ca un amărât de grefier de tribunal.
Aceste femei se gândesc să te facă partener.
Nu? Poate că asta ți-a declanșat reacțiile.
E doar jocul lor de tortură.
Îmi flutură posibilitatea asta prin față
ca pe o friptură în fața unui câine flămând,
doar ca să mă vadă cum salivez.
Doar că, de data asta, crede-mă,
o să mușc înapoi și o să le rup gâturile.
Așa cum ai spus și tu, ne confruntăm cu rana asta narcisică de ani de zile.
Da, știu asta.
Și e din ce în ce mai rău.
Doare, m-au rănit.
Și știu că durerea nu va dispărea niciodată.
Și am acceptat asta.
Și acum că am acceptat asta, această mahmureală perpetuă
cu care mă trezesc în fiecare zi,
evoluează spre fantezii
de a le spânzura cu eșarfele lor Hermès
și a le băga pe gât foie gras până explodează.
Ele sunt motivul, sper că știi asta,
și ar trebui să scrii asta.
Ele sunt cele care au smuls tot ce era uman în mine în tinerețe
și m-au transformat în ceea ce sunt azi.
Cum se face că pot să las baltă un tip, să-i șterg numărul fără regrete,
dar când femeile astea mă calcă pe coadă,
stau nopțile și mă gândesc cum să le pun cianură în pantofi?
Când o femeie te rănește, nu e doar ceva personal.
E ceva tribal. O ruptură în sistemul tău fundamental de sprijin.
Allura, Emerald, Liberty, Dina nu îți rănesc doar sentimentele,
ci îți dărâmă instinctul de supraviețuire.
Bla, bla, bla.
Am un sfat pentru tine, doamnă doctor.
Din moment ce nu poți face aceste sentimente să dispară,
singura ta treabă acum e să mă ajuți să-mi plănuiesc răzbunarea.
Și știu totul despre privilegiul doctor-pacient,
așa că, ai vreo idee?
Un accident tragic se întâmplă miresei
sau când „până moartea ne va despărți” se întâmplă mult prea devreme.
Deci e vorba despre nunta lui Liberty?
Să discutăm despre medicație.
Nu vreau antidepresive.
Sunt furioasă, nu deprimată.
De fapt, mă gândeam mai degrabă la niște hormoni.
Epuizarea estrogenului poate intensifica iritabilitatea
și amplifica sentimentele de furie, respingere.
Deci, dacă îmi marinez creierul în estrogen, o să mă facă
să nu mai vreau să le tai ca pe un ton de lux la un bar de sushi?
Chiar ești un clișeu de terapeut, într-un cardigan de doi bani.
Da, la naiba cu asta. La naiba cu hormonii!
Timpul a expirat.
M-ai chemat aici pentru că aveai gânduri criminale.
Am avut.
Și încă am.
Da.
Dar n-ai fost niciodată în pericol.
Ar fi plictisitor să te ucid.
Deși cred că ar trebui să ieși dracului din biroul meu înainte să mă răzgândesc.
Ieși dracului afară!
RĂZBUNAREA SUPREMĂ
Totul este corect
Cred că ne putem aștepta să avem o hotărâre scrisă
cu toate condițiile convenite, până mă întorc din luna de miere.
Bine. Mulțumesc. Mulțumesc mult.
Da, e destul de palpitant, dar o să mă bucur când se termină totul.
Nu în sensul… Da, știi ce vreau să spun. Exact.
Iartă-mă. Doamne!
Bine, oricum, mă poți contacta oricând, zi sau noapte.
O să fiu acolo. Mai ales dacă el încearcă să te contacteze.
- Scuze. - Numai bine.
Exact, mulțumesc.
Îmi pare rău că vă întrerup, doamnă, dar am încercat să-i explic că…
Un efort deosebit, Celia. Sacrificiul tău nu va fi în zadar.
Bine, Celia, anunță-mă când ajunge programarea de la ora trei.
De la ora trei?
A, da. Programarea de la ora trei. Minunat.
Îmi place cum englezii par deștepți chiar și când nu sunt.
- Pot să iau loc? - Nu, nu poți.
Poți să ieși. Te rog?
Vezi? Asta îmi place la tine.
Atitudinea ta de Doamna de Fier, ca Margaret Thatcher.
Nu te menajezi deloc, nu ca lașele pentru care… cu care lucrezi.
Scuze, greșeala mea.
Spune-mi de ce ai venit.
Lasă-mă să ghicesc: într-un fel, în gândirea ta sucită și iluzorie,
ai crezut că ai putea să mă convingi
să votez ca tu să devii parteneră în firma asta?
Da? Te rog, lasă-mă să-ți râd în față.
Știu că vei vota împotriva mea.
Și eu aș vota împotriva mea, în locul tău.
Deși știi să răspunzi pe măsura loviturilor pe care le primești.
Nimeni altcineva din acest club nu are curajul să îmi ridice mingea la fileu.
De asta îți trimit mereu cele mai puternice lovituri,
iar tu le returnezi cu precizie.
Și pentru asta ai respectul meu.
Mulțumesc pentru asta.
Dar tot nu voi vota pentru tine.
- Da. - De fapt, dacă m-ar toca cineva
bucățică cu bucățică și singura mea scăpare
ar fi să-ți dau votul, le-aș spune să continue și să mă facă fâșii.
Da, vezi, e bine.
Dina a avut dreptate.
Sub tot aerul ăsta de aristocrație și fandoselile tale
se ascunde o soră sălbatică, neînțeleasă, exact ca mine.
Așa că, dacă aș fi în locul tău, nu m-aș stresa că fetele spun:
„Ești prea britanică” sau că își bat joc de toată faza cu cimpoaiele.
Dacă nu te superi, ai putea să…
Deci chiar au râs de faza cu cimpoaiele, nu?
De fapt, râdeau în hohote.
- Asta fiindcă sunt așa de… - Provinciale?
Provinciale e puțin spus.
Liberty, eu…
Ți-am luat ceva.
Poți să-i spui mită, dacă vrei. O poți returna pentru mica avere
pe care am dat-o pe ea, dacă trebuie.
Dar am văzut-o, m-am gândit la tine,
mi-am amintit că te măriți peste o săptămână
și am zis: „La naiba, o plac.
O respect. Așa că o cumpăr
și nu-mi pasă ce crede ea.”
Nu am nevoie de cadourile tale. Mulțumesc.
Poate că nu ai nevoie de ea, Liberty,
dar cred că s-ar putea să ți-o dorești.
- E cumva… - Da.
- Doamne! Diana, regina inimilor noastre. - Da.
E prima ediție?
De unde ai luat-o? Nu poți cumpăra așa ceva.
Crezi că ți-aș dezvălui secretele mele?
Eu… Nu pot…
Nu mă așteptam la asta.
Știi, tocmai vorbeam cu fetele despre nunta prințesei Diana.
- Pe bune? - Da.
Cred că erau la celălalt capăt al lumii atunci.
S-au uitat la mine de parcă eram…
Străina care ești.
Bine ai venit în clubul meu!
Pot să te întreb ceva?
Da.
Ce dracu' sunt alea?
Mă uitam la niște rochii pentru domnișoarele de onoare.
Pe bune?
Pentru nunta ta sau pentru cea a Allurei?
Scuze, par a fi genul ei.
Previzibil, de-a dreptul. Estetica aia gen Mies van der Rohe
combinat cu prostituată…
Îmi pare rău, dar mă așteptam să alegi ceva mai…
pe stilul tău.
Singular, clasic, internațional.
Pentru că îmi amintesc că mi-ai spus că mama ta ți-a pus numele
Liberty după Liberty din Londra, ceea ce mi s-a părut al naibii de ciudat.
Dar și foarte tare, cu toate imprimeurile alea florale,
margaretele și gulerul înalt.
Și asta ar trebui să porți, ca și ele de altfel.
E ca a doua ta piele, pentru numele lui Dumnezeu.
Face parte din ADN-ul tău.
Da, te rog… Îți poți imagina fetele cu gulere înalte și mâneci bufante?
Fără să se vadă sânii?
Nunta asta e despre tine, despre cine ești tu,
pe cine iubești și ce reprezinți.
Iar dacă nu pot susține asta, atunci să le zboare capetele!
În umila mea opinie.
- Carr… - Da, știu,
tot nu mă votezi. Bravo ție,
târfă Thatcher.
Rămâi fidelă ție însăți, Duckie.
Dar, du-te dracului!
Și respect asta.
Bucură-te de farfurie.
Bine.
Perfecțiune.
Bun, ce-i cu întâlnirea asta ad-hoc care tocmai a apărut pe ordinea de zi?
Nu e o întâlnire, doar un ceai de după-amiază.
În stil Ronson, desigur.
Cu ceai Twinings, Earl Grey.
Avem sandvișuri cu castravete și fursecuri.
Făcute în casă, după rețeta mamei. Cu smântână și dulceață.
Câte calorii are drăguțenia asta mică?
Despre ce vorbești?
Poți să mănânci ce vrei.
La tine, cel puțin, ajunge totul exact unde trebuie.
- Știu, așa e. - Da. În regulă.
Mă bucur că ați venit,
dar am ceva să vă spun.
După cum știm, căsătoria e o celebrare a iubirii.
Și nu e vorba doar de dragostea dintre cei doi oameni de la altar.
E vorba de prieteni și familie.
Dar mi-a fost cam greu
să-mi aleg domnișoara de onoare.
Fată, oprește-te, uită-te la noi.
Suntem prea prinse în propriul nostru film
ca să intrăm în vreun concurs de popularitate, da?
Fără supărări, promitem. Ar trebui doar… să alegi pe cineva
care te ține calmă și stăpână pe tine în mijlocul unei crize.
Deși, o fostă polițistă nu ar fi o idee rea.
- Zic și eu. - Bună observație!
Îți pui pantofii ăia cu toc pentru vânat infractori?
Crezi că o să fii tu?
Obiectiv vorbind,
eu și Liberty ne știm de mai mult timp.
Bine, dar cu cine a petrecut cele mai multe ore?
Ding, ding, ding!
Deci o respingem pe femeia care, întâmplător, i-a oferit cariera?
Nu. Gata, ajunge.
Nu resping pe nimeni.
Apreciez toate aceste argumente fantastice.
Am nevoie de mai mult timp pentru a mă decide.
Răbdarea e o virtute, nu?
Petrecerea asta cu ceai a fost, poate, doar un pretext ca să vă scot din birouri,
pentru că i-am spus personal shopper-ului meu să vă lase acolo ceva special.
Rochii de domnișoară de onoare!
Da!
Prezentare de modă!
- Prezentare de modă. - Da.
Doamne!
- Ta-da! - Mamă!
Nu e rău, nu?
Da.
Și iată-o! Ta-da!
- Zău? - Uită-te la noi!
Da! Fetelor, sunt superbe.
- Ei bine, sunt ceva. - Atâta textură!
Spune-mi, există vreun precedent legal pentru atâtea volănașe?
Pentru că, la cât sunt, volănașele mele au și cute, înțelegi?
Sunt atemporale, nu-i așa?
- Evocă o stare. - Eu mă simt ca o proastă.
Altcineva?
Eu am avut un material foarte asemănător prin '69,
pentru niște draperii superbe în salon.
Bine, e bine de știut.
Dacă cineva îndreaptă camera
spre mine în rochia asta, voi încerca să mă ascund printre perdele.
Stați să vedeți când e gata ținuta.
Mai are nevoie de accesorii.
Și primim și o căsuță pe o prerie?
Bine, în regulă.
E o farsă, nu?
- Nu asta e rochia adevărată, nu? - Nu se poate.
- Asta e? - Știți ce, ascultați-mă, bine?
E o temă pe care merg.
Sunt la Londra, e primăvară. Chelsea Flower Show.
Rochia mea e făcută pe comandă, inspirată de narcise și margarete, câmpuri verzi.
Și e pur și simplu… Bine, da.
Da, în regulă.
Chiar nu vă plac, nu e nimic.
- Da. - Da, așa e.
- Am încercat. - Dar te iubim
și suntem gata să murim cu plăcere pe acest câmp de luptă plin de flori.
- Soldații tăi credincioși, cu volănașe… - La datorie și fără să ne arătăm fundul.
Mamă. Asta e puțin cam condescendent.
Da, bine.
Poate Carr avea dreptate.
- Carr? - Ce legătură are Carr cu asta?
Sincer acum, fetelor, hai să fim serioase.
Trebuia să fie începutul celei mai palpitante perioade din viața mea
și acum s-a dus complet de râpă.
Din câte văd, nu există nicio domnișoară în camera asta cu un dram de onoare.
Stai, Libby!
Nu e nicio problemă. O iau de la capăt.
Ne pare rău. Întoarce-te!
Ați văzut ce-ați făcut?
Fată!
Ce e?
N-o să-ți vină să crezi.
Mai știi când încercam să-l găsim pe cel care m-a atacat?
Ezra al meu mi-a dat un software nou.
Recunoaștere facială, verificarea antecedentelor.
M-am hotărât să fac o investigație serioasă despre Reggie.
Drept cadou de nuntă pentru Liberty.
Bine, mă sperii.
Nu-i așa că e tare?
Trebuie să mergem la Dina.
Spuneți-mi exact la ce mă uit.
Băiatul nostru, Reggie, mai dezbrăcat decât l-a văzut Liberty vreodată.
A luat un împrumut privat uriaș ca să-și finanțeze compania.
Dobânzi mari, termen scurt.
Și-a pus casa gaj, toate economiile.
Practic, folosește viitorul lor drept garanție.
Și dacă compania nu-și atinge veniturile țintă, atunci poate pierde totul.
Vai de mine! Și din ce văd eu aici,
e periculos de aproape să intre în incapacitate de plată.
Da, și-a depășit posibilitățile.
Nu poate să continue cu nunta fără să știe asta.
Da, dintr-o dată are sens de ce era așa de hotărât cu contractul prenupțial.
Încerca doar s-o protejeze de toate astea.
Ce nobil din partea lui.
Nouăzeci și nouă la sută dintre divorțuri se reduc la unul dintre două motive.
Infidelitate sau bani.
Le-a bifat pe ambele.
Nu doar că a luat decizii financiare dezastruoase,
dar a și mințit-o.
Ar intra în căsnicia asta
cu șansele deja grav împotriva ei,
în cel mai rău mod.
Indiscreția financiară compromite de fiecare dată relațiile.
- Toată lumea crede că e o excepție. - Nimeni nu este.
Am o întrebare.
Cine o să-i spună?
Dră Lane?
- Da. Ce e? - Vă caută Liberty Ronson.
Genial!
Să intre!
Susan, adu un ceai și cutia aia nedeschisă cu biscuiți.
Mulțumesc.
- Bună! - Bună!
Cărui fapt îi datorez plăcerea?
Doamne, a fost un dezastru.
Nu le-au plăcut. Rochiile. Au râs de ele, au râs de mine.
Oricum, așa mi s-a părut.
Probabil crezi că sunt jalnică, dat fiind că ar trebui
să fie cele mai bune prietene ale mele.
Nu, nu cred că ești deloc jalnică.
Vulnerabilă, poate.
Ceea ce e destul de revigorant.
Mulțumesc, dragă.
- Ce e? - Doamne! Accentul ăla
e foarte atrăgător.
- Doamne! Fursecuri? - Da.
Ce pot să spun?
Ținând în mână farfuria comemorativă cu Prințesa Diana am simțit ceva.
Nu ești singura asupra căreia a avut efect.
De la Bricks&Scones pe Larchmont.
Să nu spui că nu te-am servit cu nimic.
Nu? E ca și cum te-ai scufunda într-un pachet de unt.
Ascultă, am schimbat destui terapeuți
încât să-mi pot lua propria licență, așa că știu despre ce vorbesc.
Și femeile alea, oricât de duse ar fi, și chiar sunt,
te iubesc.
Sunt limitate? Da. Nu suntem toți?
Allura nu vrea să fii tu însăți.
Vrea să fii ea.
Dar face asta doar pentru că nu e sigură că a fi ea e suficient de bună.
Așa că are nevoie de confirmare. Și Emerald,
Doamne Dumnezeule, trebuie să-ți aduci propriul rezervor de oxigen
când ești în preajma sacului ăla de vorbe goale.
Ea absoarbe tot oxigenul din cameră.
Dar e doar din cauza nesiguranțelor ei.
Și trebuie să vezi dincolo de asta.
Sub fațadă. Și amintește-ți cine sunt pentru tine.
Dacă tu crezi că merită,
și, chiar merită.
Vă urmăresc de mulți ani
și chiar aveți o relație specială.
Ești mult mai mult decât pari la prima vedere, domnișoară Lane.
Serios? Nu știu ce să zic.
Nu ți-am mai văzut latura asta până acum.
Mă bucur că nu e prea târziu.
Mulțumesc.
Ei bine, te las acum.
Mulțumesc.
Ne vedem la un ceai?
Mi-ar plăcea foarte mult. Sincer, chiar mi-ar plăcea.
Susan, vino să iei fursecurile
și ceaiul ăsta rânced, până nu-mi vărs mațele.
Să se consemneze faptul că partenerii subsemnați
ai firmei Grant, Ronson și Greene s-au reunit pentru a oficializa cooptarea
Dinei Standish ca partener cu drepturi depline în cadrul acestei firme.
Da.
Doar în calitate de consultant. Tot vă mai trebuie al patrulea Beatles.
În virtutea acordului unanim, drei Standish i se vor acorda, de acum,
toate drepturile și privilegiile conferite unui partener,
inclusiv drept de vot în toate chestiunile firmei.
Mai mult, ne-am întrunit pentru a delibera și a vota propunerea de cooptare
a avocatei Carrington Lane ca partener al acestei firme.
Deoarece decizia se va lua prin vot secret, e necesar
un minim de trei voturi din patru
pentru a confirma sau a refuza cooptarea.
Votul va continua până când se ajunge la o decizie.
Acum, toți membrii votanți trebuie să voteze și să predea
buletinele de vot pentru numărătoare.
Nu știu de ce nu putem vorbi despre asta.
Știm cum votează fiecare.
Mai ales tu, mamă cloșcă.
Îți vrei toți puișorii înapoi în cuib.
Votul secret e o tradiție veche
pentru propria voastră protecție.
Credeți-mă.
Chiar dacă ești doar în calitate de consultant,
mă bucur că ești cu noi.
Rezultatul votului. Două pentru, două împotrivă. Avem egalitate.
S-a decis. Votul continuă.
Ne întrunim din nou în 48 de ore.
Între timp, puteți delibera asupra meritelor deciziei,
dar vă este interzis în mod expres
să divulgați conținutul votului.
Vorbesc serios.
M-aș gândi mai bine la ținuta aia.
DINA STANDISH PARTENER
Ai ratat o pată.
Uau, ce birou mișto!
Mă gândesc să-l iau pe cel de alături.
Te avertizez, meditez pe sunete
de orgasm de balenă Beluga și se aude tare.
Carr! Cărui fapt îi datorez această plăcere?
Cailor.
- Cailor? - Îți spune ceva?
Am câștigat medalia Wadsworth când aveam 16 ani.
Pentru dresaj.
Donatello a fost iubitul meu cal olandez.
Ce amintiri!
Poate continuăm plimbarea pe aleea amintirilor la Horses, pe Sunset.
Aveam un prânz programat de săptămâni întregi.
Așa e, nu?
Creierul meu a plecat în concediu.
Îmi pare rău, Carr.
Îmi pare foarte rău.
Ai accepta să mâncăm ceva aici?
Un sandviș Sloppy Joes la cantina din bârlogul sacru!
Cât am visat la ziua asta!
Bine.
Mă bucur că ai venit.
Vreau să-ți spun ceva.
Edmond Vatan Sancerre la ora unu.
Sărbătorim ceva?
Am primit rolul, dle DeMille?
Nu, nu l-ai primit.
Nu a fost un „da”, dar nici nu a fost un „nu”.
Doi la doi.
De ce îmi spui asta?
Credeam că ritualurile Societății Craniului și ale Dorinței Ascunse
sunt învăluite în mister.
Chiar sunt.
Mulțumesc.
Să vedem dacă poți să zici „Sloppy Joe” cu o îmbucătură din ăsta în gură.
Uau, e bună.
E mai bună decât foarte bună.
E perfectă.
Deci… am votul tău.
Cu siguranță nu-l am pe al Allurei.
Și cine s-a abținut de la vot?
Vrei să știi secretul?
Da.
Chef Ricamora
are ceva ce niciun alt chef nu are.
Un senzor olfactiv în plus,
un al șaselea simț la propriu,
care îi permite să detecteze
o aromă trecătoare, aproape imperceptibilă,
care îi spune exact
când peștele a atins nivelul optim de umiditate.
Nu folosește un temporizator sau un termometru,
doar nasul.
E fascinant.
A fost Liberty, nu-i așa?
S-a dat pe brazdă?
Sau poate a fost Emerald.
Ne leagă faptul că suntem mame singure, așa că…
Eu nu te-am votat, Carr.
Nu pot vorbi în numele celorlalte, dar eu nu te vreau în firma asta.
Știu că farsa cu rochiile domnișoarelor de onoare
a fost opera ta.
Zău așa!
Poate a fost o glumă inofensivă,
dar eu văd ceva mult mai profund și mai întunecat aici, și mă sperie.
Am crezut că, dacă te includ, ceva din tine s-ar putea schimba.
Dar tu semeni discordie
înainte să fi pășit măcar cu un picior peste prag.
Și nu o să-ți permit să fii buruiana toxică
ce otrăvește firma asta de la rădăcină.
Continuă!
Femeile pot fi complicate.
Una urcă, alta cade. Favorita devine exclusa,
alianțele se schimbă, drumurile se intersectează și se despart.
Și atunci, cu ani în urmă, când n-ai fost aleasă,
am crezut că e vorba de fata stângace,
victima politicii de așezare la masa de prânz.
Dar m-am înșelat.
Ele au văzut ceva la tine, ceva ce eu n-am putut vedea decât acum.
O sociopatie profundă și terifiantă.
Iubirea mea pentru Allura, Liberty și Emerald
a fost profundă și maternă.
Dar pentru tine, Carr,
îmi dau seama acum,
că nu am simțit niciodată decât… milă.
Nu confunda niciodată dragostea cu mila.
Îmi pare teribil de rău că eu am făcut-o.
Ei bine…
Cred că ar trebui să plec.
Peștele?
Chef Rikki-Tikki-Tavi și nasul lui special.
A fost o vrăjeală, nu?
O metaforă.
Vrei să-ți punem la pachet?
E la fel de bun și a doua zi.
O dezamăgire nu dezamăgește niciodată.
O să mă aranjez puțin
și apoi o să petrec următoarele două zile
făcând campanie ca să mă asigur
că nu vei mai păși niciodată în clădirea asta.
Nu!
Doamne! Ce dracu'!
De cât timp stai acolo?
- Ce jenant, eu doar… - Lib.
Trebuie să-ți spun ceva.
Nu, nu e nevoie.
M-am decis. Te iert.
O să rezolv cu rochiile, bine? Promit.
Avem de-a face cu o mireasă-monstru aici.
Și tu ești.
Da.
Domnișoara mea de onoare.
Așa a fost mereu și așa va fi mereu, pentru că te iubesc atât de mult.
Și eu te iubesc, Lib.
Doamne!
Dar este…
vorba despre altceva.
Ce e?
Nu.
Nici măcar nu știi de ce am venit.
Nu contează. După ce ai convins-o pe Liberty
să accepte rochiile alea oribile, ești norocoasă că ai primit doar un „nu”.
Da, la naiba cu rochiile domnișoarelor de onoare.
E o chestie serioasă.
Cineva la care ținem amândouă are probleme.
Dacă e vorba de Chase,
am o politică strictă: fără retururi, nu-mi pasă.
E vorba despre Dina.
Ce e cu Dina?
Dumnezeule!
E atât de greu!
Adică…
N-aș fi ajuns nicăieri fără ea.
Ea e motivul pentru care sunt atât de bună în ceea ce fac.
Are vreo legătură cu faptul că a devenit parteneră?
Nu.
Nu. Adică… posibil, dar asta ar ține de tine.
Doamne, Carr! Folosește-ți cuvintele!
Îmi pare rău, dar nu mi-e ușor, bine?
Facturez la fiecare șase minute.
Bine.
Tu cunoști cei mai buni doctori,
poate ai putea s-o ajuți să ajungă la cineva
care să afle dacă starea ei e permanentă.
Despre ce vorbești?
Despre declinul ei mental, dobitoaco!
Îmi cer scuze.
Am crezut că e doar o fază, niște momente de confuzie,
dar e mai mult de-atât.
E ceva grav, foarte grav.
Mereu am crezut că Dina e cam sonată,
dar s-a lipit de trupul lui Doug,
trebuie să recunoști că ceva nu e în regulă.
Dina a fost mereu excentrică, un pic ieșită din tipare.
Păi, acum e mult prea ieșită, de tot.
Adică, Dina a părăsit complet clădirea,
așa că nu știu dacă e demență sau Alzheimer.
A început să meargă ciudat, ca un boschetar schilod.
Poate fi chiar demență cu corpi Lewy.
Scuză-mă.
De unde ți-ai luat diploma de medic? De pe Google?
Am crezut că pot pune totul pe seama îmbătrânirii normale,
până când a început să-mi trimită asta:
„Doug mi-a făcut o vizită aseară.
„Părea fericit și a spus să nu-mi fac griji, că e bine.”
Bine, și? Oamenii îi văd pe cei dragi după ce mor tot timpul.
Citește în continuare.
„Matei 19:3-8.
„Isus spune că Dumnezeu nu a intenționat niciodată ca soții să divorțeze.
„Încep să mă îndoiesc de sfințenia a ceea ce facem aici.”
Fir-ar să fie!
Da, citește și următorul.
„Dacă aș vrea să-mi pun capăt zilelor, ai fi dispusă să mă ajuți?”
- Rahat! - Da, și mai sunt și altele.
Am văzut
și auzit lucruri, de la ea și de la menajeră,
dar am tăcut.
- O să vorbesc cu ea. - Nu.
Nu poți vorbi doar tu cu ea, trebuie să vorbiți toate.
Trebuie s-o confruntați.
Am încercat. S-a întors împotriva mea.
Mi-a aruncat un pahar de vin în față.
O cunoști pe Dina.
Ai dreptate.
Trebuie să fim unite și să-i spunem că ne pasă de ea
și că vrem s-o ajutăm.
Exact.
Ce a spus menajera ei?
Bună!
Știu că voiai bujori pentru buchetul tău de mireasă,
dar în drum spre tine
era o femeie pe San Vicente care vindea florile astea.
Mi-am zis că sunt exact genul tău, așa că…
Ce s-a întâmplat?
Nu mai facem nicio nuntă, Reg.
Anulez totul.
- Ce vrei să spui? - Nu înrăutăți lucrurile.
- Jocul s-a terminat. - Ce se întâmplă acum?
Gata cu minciunile.
Iată! Știu totul.
Cine a găsit asta?
Ce contează?
Asta este…
Amicele tale te întorc împotriva mea.
Nu, prietenele mele încearcă să mă salveze de la a-mi da viața cuiva
pe care e clar că nu-l cunosc!
N-am avut de ales, Lib.
Creditul întârzia și nu puteam
lăsa firma să se prăbușească înainte de lansare,
- …așa că da, am luat un credit nasol. - Nu.
Da, au avut nevoie de garanții și le-am dat tot,
dar am avut un plan, iar ăsta e un risc calculat.
De-asta am vrut să semnezi contractul prenupțial,
ca să nu fie riscul tău.
Dar asta e căsătoria.
E un risc, un salt.
Nu e ceva calculat.
E un salt cu ochii legați, cu inima bătând puternic, în care-ți ții respirația, nu?
- Da, și asta… - Și asta am vrut să fac cu tine.
Înțeleg contractul prenupțial.
Știu că încercai să faci ceea ce trebuie
și să mă protejezi,
dar să mă protejezi nu e același lucru cu a avea încredere în mine.
Nu există… Nu există dragoste fără încredere!
Ce e aia? Nu e o căsnicie. E un spectacol!
Și dacă nu mă implici acum, când
ar trebui să ne construim o viață împreună…
atunci când? Când o să fie și mai rău?
Când totul o să se prăbușească?
Nu, asta înseamnă căsnicia.
Să știi că, atunci când totul se duce
de râpă, e cineva acolo. Persoana cu care ai făcut saltul.
Dacă nu putem face asta, ce facem?
Ce dracului facem?
- Ce voiai să-ți spun? - Adevărul!
- Ce zici? Doar adevărul. - Haide, Lib!
Ești perfectă în toate privințele.
Ce vrei să fac? Să-ți spun că sunt un ratat?
Că sunt un eșec, un fraier?
Asta vrei?
Crezi că sunt perfectă mereu?
Că eu nu fac greșeli?
Fac mii de greșeli stupide, absolut ridicole,
și asta sunt.
M-au format greșelile alea.
Și știi ce fac eu?
Apelez la cei pe care-i iubesc
și ei îmi ridică moralul, învăț, cresc și merg mai departe.
- Asta trebuie să faci. - Nu.
Asta…
Lib, îmi pare rău.
Știu.
Știu că am greșit. Îmi pare rău. Te rog.
Te rog, Liberty!
Îmi pare rău, promit…
Nu contează, e prea târziu.
Ceea ce e nasol, pentru că…
Te-am iubit.
M-ai iubit?
Da.
Deci s-a terminat?
Sunt avocat în divorțuri.
Știu cum arată finalul și nu știu dacă am ajuns acolo.
Dar cred…
în iubire. În ceva.
În noi.
Da, și eu cred în noi.
Am nevoie de o pauză.
Am nevoie de o resetare.
E în regulă.
Cât îți trebuie? Cât de lungă e pauza?
Nu știu. Dacă trebuie să numeri zilele,
probabil nu e suficient de lungă.
Așa că…
O să fii în viața mea, Liberty.
O să fii.
E un fapt.
Uite-o că vine.
Nu putem sări la ziua de mâine, când se va fi terminat totul?
Credeam că e doar o întâlnire între parteneri.
Ea ce caută aici?
Dina, te rog, trebuie să vorbim cu tine.
Nu cu ea de față.
Dacă vreți să vorbiți cu mine, voi fi în biroul meu.
E vorba de stabilitatea ta mintală.
Poftim?
Carr ne-a atras atenția asupra unor schimbări de comportament și…
Noi, ca parteneri,
am fi neglijenți dacă nu am trata situația cu seriozitate,
așa cum sunt sigură că ai face și tu, dacă rolurile ar fi inversate.
Sănătatea mea mintală e perfectă,
mulțumesc frumos.
În afară de faptul că am suferit de un regretabil moment de orbire,
care m-a făcut să nu văd adevărul despre ea timp de ani de zile.
Ce naiba e asta?
Se pare că niște mesaje pe care i le-ai trimis lui Carr.
Nu am făcut așa ceva.
Ăsta e numărul tău de telefon, nu?
E ridicol.
Mi-a fost spart telefonul.
Deci nu îl vezi, nu vorbești cu el?
Nu așa. Nu.
Încă îi simt prezența,
dar nu cred că e efectiv în cameră.
Atunci nu vorbești cu el? Sau nu-l auzi vorbindu-ți?
Uneori îmi place să-i povestesc cum a fost ziua mea.
Așa mă simt mai puțin singură.
Și îți răspunde?
Nu știu cum să răspund la asta.
Ce zici de sticla de galantamină din dulapul tău cu medicamente?
Nu știu despre ce vorbești.
E pentru tratarea demenței.
Am văzut sticla în dulăpiorul tău cu medicamente
când am venit să te ajut să organizezi priveghiul lui Doug.
- N-ai văzut așa ceva. - Am văzut foarte clar, Dina.
N-ai văzut așa ceva.
Poate că Doug a primit rețeta aia spre final.
Doar că… nu mai țin minte exact.
Erau atâtea medicamente, pentru atâtea simptome…
Potrivit Esmeraldei, le iei de luni întregi.
O cheamă Esperanza.
- Și dacă a spus asta, era confuză. - Bine.
Bine, cum rămâne cu paharul de vin
pe care i l-ai aruncat lui Carr în față, la prânz?
Eu l-am aruncat?
Ea l-a aruncat. Când i-am spus că n-o s-o susțin
să devină parteneră în firmă.
Dina, îmi pare rău, dar tu ești confuză.
Te-am întrebat despre mesajul pe care mi l-ai trimis și te-ai enervat.
Ai spus că nu mă susții ca parteneră dacă le spun fetelor
și apoi mi-ai aruncat un pahar de vin în față.
Doar nu credeți minciunile astea manipulatoare!
Dar crizele violente de furie, abuzul fizic?
Abuz fizic?
N-am ridicat niciodată mâna asupra cuiva, niciodată.
Nu așa am fost crescută și nu asta sunt.
Știu că tu crezi asta, Dina.
Cu toții vrem să vedem ce-i mai bun în noi.
Dar, uneori, asta înseamnă să ignori cine ești cu adevărat.
Mi-aș fi dorit să nu fac asta.
Ce dracu' se întâmplă aici?
Sunt prea multe dovezi ca să le ignorăm, Dina.
Încercăm să aflăm adevărul.
Ce adevăr?
Nu trebuie să-ți fie frică, Esmeralda.
Spune-le ce mi-ai spus.
- Esperanza. - Scuză-mă, Esperanza.
Te rog, continuă.
Lucrez la dna Dina de foarte mult timp.
E o femeie foarte bună.
Întotdeauna foarte drăguță și generoasă.
Pentru că faci parte din familie, Esperanza.
Până când dl Doug s-a îmbolnăvit
și am observat multe schimbări.
Ce schimbări?
Nu te uita la ea, uită-te la mine.
Da, nu-ți face griji. Ești într-un spațiu sigur.
Esmeralda.
Cu o zi înainte ca dl Doug să moară,
am venit în bucătărie și pe jos erau vase sparte.
Nu eram în apele mele.
Nu știam ce fac.
Și când ai confruntat-o pe dna Dina, cum a reacționat?
M-a apucat de gât și m-a împins de perete
și m-a strâns de gât.
Esperanza.
Negi că ai făcut asta, Dina?
Sigur că neg.
N-aș răni-o niciodată.
Esperanza, știi că nu te-am atins niciodată.
Orice ți-a oferit ca să minți…
Nu i-ai oferit nimic.
Ai amenințat că-i raportezi familia, nu-i așa?
- Mamă! - Viperă nemiloasă și xenofobă.
Nici nu voi onora asta cu un răspuns.
Apoi i-ai oferit bani.
Nu, Dina, chiar dacă aș fi vrut, ceea ce nu vreau,
suma de bani
pe care i-ai lăsat-o menajerei în testament nu poate fi depășită.
Ți-a lăsat 80% din tot,
- …știi asta? - Nu e adevărat!
Bine, nu-mi dai de ales.
Uite testamentul tău.
Mi l-ai dat când a murit Doug.
Vrei să spui că nu erai în toate mințile când ai făcut aceste modificări?
Nu e scrisul tău?
Ba da, e scrisul meu.
Nu-mi amintesc să fi făcut asta.
Nu-ți amintești?
Atunci am început să-mi fac griji.
Niciun cent pentru niciuna dintre voi, așa-zisele ei fiice?
Nimic pentru caritate?
Foarte ciudat și foarte, foarte trist.
Așa că mulțumesc, Esperanza, pentru că ai avut curajul
să vii aici și ai îndrăznit să spui adevărul.
Iertați-mă, doamnă, n-am știut că…
Gracias, dnă Dina!
Pe aici.
Dina, nu suntem dușmancele tale.
Vrem doar să te putem ajuta, dar trebuie să fii dispusă să ne lași.
Să mă ajutați cu ce?
Să te protejăm din a-ți face rău ție sau altora.
Așa că trebuie să te întrebăm,
te-ai gândit recent să-ți pui capăt vieții?
Bineînțeles că nu.
Nu.
Dar uneori…
Uneori mă gândesc cât de ușor ar fi dacă m-aș opri,
dacă nu m-aș trezi și n-aș mai simți durerea de a-i simți lipsa în fiecare zi.
Și nu vreau să mor, dar…
Nu sunt sigură că știu cum să trăiesc fără el.
E o perioadă confuză. Ai trecut prin multe.
Suntem alături de tine, Dina. Serios.
Poate că am împins-o.
Nu știu, dar nu-mi amintesc.
Când Doug era bolnav și pe moarte, eram debusolată.
Furioasă.
E de înțeles, scumpo.
Și m-am prefăcut în fața voastră,
dar adevărul e că n-am fost în apele mele.
Nu pot să dorm, mi-am pierdut pofta de mâncare
și… uneori chiar mi se pare că-l aud pe Doug vorbindu-mi,
dar nu e ca și cum ar fi lângă mine și am discuta.
Este…
E doar durere.
Da, desigur.
E durere.
Și vipera aia!
Nu are dreptul să decidă ce e adevărat sau fals,
ce e real sau nu, nici pentru mine, nici pentru altcineva!
Nu poate să-mi judece sănătatea mintală!
- Și nici voi! - Vrem doar să te ajutăm.
Atât.
Dnă detectiv Morrow, ne poți lăsa o clipă?
- Suntem în mijlocul… - Mă tem că nu pot.
Dina Standish ești arestată pentru uciderea lui Lloyd Andrew Walton.
Ce?
Ai dreptul să nu spui nimic.
Orice spui poate și va fi folosit împotriva ta în instanță.
Înțelegi drepturile pe care ți le-am citit?
Dnă Standish.
Înțelegi drepturile pe care tocmai ți le-am citit?
Da.
Subtitrarea: Ruxandra Jianu