Jag har jobbat med undertryckta behov på den här soffan,
men då involverade det en stor kuk och ett stoppord.
Carr, jag gör aldrig hembesök, men efter vårt samtal
oroade jag mig över din säkerhet.
Det gjorde du säkert.
Orolig för att om jag slutligen
dödade kvinnorna, skulle det befläcka din redan värdelösa praktik.
Eller så skulle jag ta dig för att du låtsades kunna fixa mig.
Fem år för 400 dollar styck för att du ska sitta där
vecka efter vecka och skriva ner saker som en dålig hovstenograf.
Dessa kvinnor överväger dig för ett partnerskap nu.
Eller hur? Det har kanske triggat dig.
Det där är bara deras lilla tortyrlek.
Att dingla möjligheten framför mig
som en biff framför en svältande hund,
bara för att se mig dregla.
Men den här gången, tillit.
Jag ska bita tillbaka och slita sönder halsen på dem.
Som du påpekade har vi hanterat detta narcissistiska sår i åratal.
Ja, jag vet det.
Och det blir bara värre.
Det gör ont. De sårar mig.
Smärtan lär inte försvinna.
Och jag har accepterat det.
Och nu när jag har accepterat det, denna ständiga raseribaksmälla
jag vaknar med varje jävla dag,
så utvecklas den till fantasier
om att hänga dem i deras Hermès-scarfar,
och tvinga dem att äta gåslever, tills de exploderar.
De är anledningen, jag hoppas att du vet,
du borde skriva ner det.
Det var de som tog min mänsklighet som ung kvinna
och gjorde mig till den här personen.
Varför kan jag dumpa en kille och radera deras nummer,
men när de där kvinnorna gör mig arg, börjar jag planera
hur jag ska spetsa deras Lemaire med cyanid.
När en kvinna sårar en, är det mer än personligt.
Det rör stammen. Det är en reva i det grundläggande stödsystemet.
Allura, Emerald, Liberty och Dina sårar inte bara dina känslor,
de demonterar din självbevarelsedrift.
Bla, bla, bla.
Jag har ett litet råd till dig.
Eftersom du inte kan få känslorna att försvinna,
är ditt enda jobb nu att hjälpa mig planera min slutgiltiga hämnd.
Och jag vet allt om patientsekretess,
så har du några idéer?
En tragisk olycka händer den blivande bruden
eller tills döden skiljer oss åt sker alldeles för tidigt.
Så det handlar om Libertys kommande bröllop?
Låt oss diskutera medicinering.
Jag vill inte ha antidepressiva.
Jag är rasande, inte deprimerad.
Jag tänkte mer på hormoner.
Östrogenbrist kan öka irriterbarheten
och förstärka känslor av ilska och avvisning.
Så du säger att om jag marinerar min hjärna i östrogen,
vill jag inte sprätta upp dem som en tonfisk i en sushibar?
Oj, du är verkligen en terapeutklyscha inslagen i en reakofta.
Ja, fan ta detta. Hormoner!
Tiden är ute.
Du bad mig komma hit för att du hade mordiska tankar.
Det gjorde jag.
Och det har jag.
Jaha, just det.
Men du var aldrig i fara.
Du är för tråkig att döda.
Men du borde lämna mitt kontor innan jag tänker om kring det.
Försvinn!
SLUTGILTIG HÄMND
Jag tror vi kan förvänta oss ett villkorat beslut
med alla överenskomna villkor när jag kommer tillbaka från min smekmånad.
Tack. Tack så mycket.
Det är ganska spännande, men jag blir glad när det är över.
Inte över, som… Ja, du vet vad jag menar. Precis.
Förlåt mig. Herregud.
Hör av dig när som helst, dag som natt.
Jag finns där, speciellt om han försöker kontakta dig.
-Förlåt. -Lycka till.
Precis. Tack.
Ursäkta att jag avbryter men jag försökte förklara…
Utmärkt, Celia. Din uppoffring ska inte vara förgäves.
Celia, kan du säga till när min klockan tre är här?
Klockan tre?
Ja, ditt möte klockan tre. Fantastiskt.
Jag älskar hur britter låter smarta även när de inte är det.
-Får jag? -Nej, det får du inte.
Bara gå ut.
Det är vad jag gillar med dig.
Din Margaret Thatcher järndam-skitstil.
Du slår inte som de andra fegisarna du jobbade för. Nej, med.
Förlåt, fel.
Berätta varför du är här.
Låt mig gissa. Att du på nåt sätt i ditt vrickade vanföreställningstänkande
trodde att du kan övertyga mig
att rösta på dig som partner i byrån.
Ja? Låt mig få skratta dig i ansiktet.
Jag vet att du röstar emot.
Jag skulle rösta emot mig, om jag var du.
Men du ger igen så gott du kan.
Ingen annan i den här klubben har modet att konfrontera mig.
Därför riktar jag alltid mina grymmaste ord till dig,
du returnerar dem med precision.
Och för det har du min respekt.
Tack för det.
Jag kommer ändå inte rösta på dig.
Faktiskt, om jag hackades sönder
bit för bit, och min enda räddning
var att ge dig min röst, skulle jag säga åt dem att fortsätta.
Du ser, det där är bra grejer.
Dina hade rätt.
Under allt det där malliga skitsnacket
finns en missförstådd systervilde som jag.
Så om jag var du skulle jag inte oroa mig om de andra säger:
"Du är för brittisk" eller hånar hela säckpipefiaskot.
Om det är okej, kan du bara…
Så de hånade verkligen säckpiporna?
Fnittrande, faktiskt.
-För att de är så… -Provinsiella?
Provinsiellt är en underdrift.
Liberty, jag…
Jag har nåt till dig.
Kalla den muta om du vill, lämna tillbaka den för den lilla förmögenhet
jag betalade för den, om du måste.
Men jag såg den,
tänkte på dig, kom ihåg att du ska gifta dig om en vecka
och jag tänkte, fan… jag gillar henne.
Jag respekterar henne. Jag köpte den,
och jag bryr mig inte om vad du tycker.
Jag behöver inte dina gåvor.
Du kanske inte behöver den här, Liberty,
men jag tror att du verkligen vill ha den.
-Är det…? -Ja.
-Jösses. Diana, drottning i våra hjärtan. -Ja.
Det är förstaupplagan.
Varifrån? De går inte att få tag på.
Skulle jag avslöja hemligheter för dig?
Jag… Jag kan inte…
Det förväntade jag mig inte.
Jag pratade nyss med tjejerna om prinsessan Dianas bröllop.
-Verkligen? -Ja.
De var på andra sidan planeten när det hände.
De såg på mig som om jag var…
Den utböling du är.
Välkommen till min klubb.
Får jag fråga dig en sak?
Ja.
Vad fan är det där?
Det är brudtärnornas klänningar.
Skojar du?
För ditt bröllop, eller för Alluras?
Förlåt, de liknar henne.
Så förutsägbart. Hela Mies Van Der Rohe
möter kvällens hora-estetik.
Förlåt, men jag trodde att du skulle ha valt nåt mer…
Som du.
Unikt, klassiskt och internationellt.
För att jag minns att du sa att din mamma döpte dig
till Liberty efter Liberty of London, vilket är konstigt.
Men också väldigt coolt. Det där blommiga och tusenskönorna
och det där höghalsade.
Du borde ha på dig sånt, och de med.
Det är som din andra hud, för Guds skull.
Du vet, ditt DNA.
Kan du föreställa dig tjejerna i höghalsat och puffärmar?
Inga bröst?
Det här äktenskapet handlar om dig, vem du är,
vem du älskar och vad du står för.
Om de inte kan stödja det, av med huvudena.
Enligt min ödmjuka åsikt.
-Carr… -Jag vet.
Du röstar ju inte på mig. Bra för dig,
din Thatcher-bitch.
Var sann mot dig, raring.
Men dra åt helvete.
Och jag respekterar det.
Njut av tallriken.
Så där.
Perfektion.
Så vad är det här improviserade mötet som precis dök upp nu?
Inte ett möte, bara en liten tesalong.
I min Ronson-stil, såklart.
Med Twinings, Earl Grey.
Vi har gurksmörgåsar och scones.
Hemmagjorda efter mammas recept. Med tjock grädde och sylt.
Hur många kalorier i den lilla söta?
Vad pratar du om?
Du kan äta vad du vill.
På dig hamnar det på rätt ställen.
-Jag vet, det stämmer. -Ja.
Kul att ni kunde komma,
jag har bara några ord att säga.
Som vi vet är äktenskapet ett firande av kärlek.
Och det handlar inte bara om kärleken mellan de två vid altaret.
Det handlar om vänner och familj.
Men jag har haft svårt
att välja min brudtärna.
Sluta. Se på oss.
Vi här är för bra för att oroa oss för
nån popularitetstävling. Okej?
Inga sårade känslor, vi lovar. Du borde bara
välja nån som håller dig lugn under en kris.
Fast en före detta polis kanske inte är en dålig idé.
-Jag säger det bara. -Bra poäng.
Ska du ha på dig de där sparkstiletterna?
Tror du att det blir du?
Det är ett faktum
att Liberty och jag känt varann längst.
Vem har hon loggat flest timmar med?
Ding, ding, ding.
Så vi avskriver den som råkar ha gett henne hennes karriär?
Nej, nej. Det räcker nu.
Jag avskriver ingen.
Jag uppskattar alla era goda påpekanden.
Jag behöver bara lite längre tid för att bestämma mig.
Tålamod är en dygd.
Det här lilla tepartyt var kanske ett knep för att få ut er från era kontor
för jag lät min personliga shoppare lämna nåt speciellt där till er alla.
Brudtärneklänningar!
Ja!
Modevisning!
-Modevisning. -Ja.
Herregud.
-Tada! -Oj.
Inte illa, va?
Ja.
Och här kommer hon. Tada!
-Verkligen? -Se på oss.
De är vackra.
-De är ju något. -Så mycket textur.
Finns det rättsligt prejudikat, för att ha så mycket krås?
För just nu har kråset åsar, okej?
De är tidlösa, eller hur?
-De framkallar en känsla. -Jag känner mig dum.
Någon annan här?
Jag hade ett liknande tyg 1969
i några fina gardiner i vardagsrummet.
Okej, det var bra att veta.
Om nån riktar kameran mot mig
i den här klänningen, försöker jag smälta in i gardinerna.
Men vänta bara tills looken är klar.
Det behövs bara lite tillbehör nu.
Får vi ett litet hus och en prärie?
Okej, visst.
Det här är ett skämt, va?
-Det är väl inte den här klänningen? -Omöjligt.
-Är det? -Lyssna på mig nu, okej?
Det är ju ett tema jag har.
Jag är i London på våren. Chelsea blomstershow.
Min klänning är skräddarsydd, påskliljor och tusenskönor överallt, och gröna fält.
Och det är bara… Visst.
Ja, ja. Okej.
Ni hatar dem, och det är okej.
-Ja. -Ja, det gör vi.
-Jag försökte. -Vi älskar dig.
Och vi kan gladeligen dö på det blommiga slagfältet.
-Dina trogna kråssoldater. -Jag anmäler mig, och visar inte rumpan.
Oj. Det där var lite nedlåtande.
Ja, okej.
Carr kanske hade rätt.
-Carr? -Vad har Carr med det här att göra?
Ärligt talat, kom igen.
Detta skulle vara början på den mest spännande tiden i mitt liv,
och det är officiellt kört nu.
Så vitt jag kan se, finns ingen tärna i rummet med en gnutta heder.
Men vänta lite, Libby.
Ingen fara. Tillbaka till ritbordet.
Vi är ledsna. Kom tillbaka.
Ser ni vad ni gjorde nu?
Tjejen.
Vad är det?
Du kommer inte att tro det.
Minns du när vi försökte hitta killen som attackerade mig?
Min Ezra gav mig ny mjukvara.
Med ansiktsigenkänning, bakgrundskontroll.
Jag bestämde mig för att kolla upp Reggie.
Som en sorts bröllopspresent till Liberty.
Du skrämmer mig nu.
Visst suger det?
Vi måste visa Dina.
Berätta exakt vad jag tittar på här.
Vår kille Reggie och mer avklädd än Liberty nånsin sett honom förut.
Han tog ett stort privatlån för att finansiera sitt företag.
Höga räntor, kortfristiga lån.
Han belånade sitt hus och sina besparingar.
Han använder deras framtid som säkerhet.
Om företaget inte når intäktsmålen kan han förlora allt.
Och baserat på vad jag ser
är han farligt nära konkurs.
Ja, han hänger långt ut över kanten.
Hon måste få veta, innan bröllopet.
Ja. Nu är det så logiskt varför han var så envis med äktenskapsförordet.
Han ville skydda henne från allt.
Så ädelt av honom.
Nittionio procent av alla skilsmässor beror på en av två saker.
Otrohet eller pengar.
Han har gjort båda.
Han har inte bara fattat usla ekonomiska beslut,
han har också ljugit för henne om det.
Hon skulle gå in i äktenskapet
med oddsen redan emot sig,
på det värsta sättet.
Finansiell oförsiktighet äventyrar alltid förhållanden.
-Alla tror att de är ett undantag. -Det är ingen.
Jag har en fråga.
Vem ska berätta det?
Ms Lane?
-Ja. Vad? -Liberty Ronson är här.
Strålande.
Skicka in henne.
Och Susan, ge oss te och den oöppnade lådan med tekakor.
Tack.
-Hejsan. -Men hejsan.
Vad förtjänar mig den äran?
Herregud, det blev katastrof.
De hatade dem. Klänningarna. De hånade dem, och de hånade mig.
Så kändes det åtminstone.
Du måste tycka att jag är ganska patetisk,
eftersom de är mina närmaste vänner.
Nej, jag tycker inte att du är patetisk alls.
Sårbar, kanske.
Vilket faktiskt är lite uppfriskande.
Tack, vännen.
-Vad? -Den där dialekten.
Den är så fängslande.
-Herregud. Scones? -Ja.
Vad kan jag säga?
Att hålla prinsessan Dianas minnestallrik gjorde nåt med mig.
Du är inte den enda som hon påverkat.
Tegelstenar och scones här på Larchmont.
Säg inte att jag aldrig gett dig nåt.
Det är som att hångla med en smörbytta.
Hör på. Jag har gått igenom tillräckligt med terapeuter
för att ha min egen licens, så jag vet vad jag pratar om.
Och de där kvinnorna, sjuka som de är, de…
De älskar dig.
Men är de begränsade? Ja, men är inte vi alla det?
Allura vill inte att du ska vara du.
Hon vill att du ska vara som hon.
Men hon gör bara så för att hon inte vet om hon räcker till.
Så hon behöver bekräftelse. Och Emerald,
herregud, man måste ta med en syretank
när man är nära den där pratkvarnen.
Hon suger upp syret i rummet.
Bara på grund av hennes egen osäkerhet.
Och man måste se förbi det där.
Under ytan. Och kom ihåg vilka de är för dig.
Om du tycker att de är värda det,
vilket… de ju är.
Jag har iakttagit er i många år
och ni har verkligen nåt speciellt.
Det finns ju mer hos dig än det man ser, ms Lane.
Jaså? Det vet jag inte.
Jag har inte sett den sidan av dig.
Så bra, inte för sent.
Tack.
Adjö, för tillfället.
Tack.
Te igen?
Det skulle jag verkligen älska. Verkligen älska.
Susan, kan du inte komma och ta bort de här jävla sconesen
och det härskna teet innan jag kräks?
För till protokollet att alla partner här
på Grant, Ronson och Greene, har samlats för att formalisera
tillägget Dina Standish som namngiven partner på byrån.
Ja.
Men endast rådgivande, ni behöver fortfarande en fjärde Beatle.
I enlighet med den enhälliga överenskommelsen, ska ms Standish få
alla rättigheter och privilegier en partner har
inklusive rösträtt i alla byråns ärenden.
Och vi är samlade för att överlägga och rösta om det föreslagna tillägget
av advokat Carrington Lane som partner i denna byrå.
Beslut fattas genom hemlig omröstning,
och kräver tre röster av fyra
för att bekräfta eller neka utnämningen.
Röstningen fortsätter till ett beslut.
Nu måste alla röstande medlemmar avlägga sina röster
och lämna över rösterna för räkning.
Så varför kan vi inte prata om det här?
Vi alla vet hur de andra röstar.
Speciellt du, fågelmamman.
Du vill ha alla dina små fåglar i boet igen.
Den hemliga röstprocessen är en uråldrig tradition,
för er egen säkerhet.
Tro mig.
Även om du bara är rådgivande,
är jag glad att du är med oss.
Resultatet av röstningen: Två ja och två nej, så det är oavgjort.
Det är bestämt att röstningen fortsätter.
Vi samlas igen om 48 timmar.
Under tiden kan ni överväga fördelarna med beslutet,
men ni är uttryckligen förbjudna
att avslöja hur ni har röstat här.
Jag menar det.
Jag skulle tänka om den dräkten.
Du missade en fläck.
Oj! Vilket schyst kontor.
Jag tänker att jag tar det bredvid.
En varning, jag mediterar
till valorgasmljud, och det blir högljutt.
Carr, vad förskaffar mig denna ära?
Hästar.
-Hästar? -Betyder det nåt för dig?
Jag vann Wadsworth-medaljen när jag var 16.
För dressyr.
Donatello var mitt älskade holländska varmblod.
Minnenas parad.
Men vi kan promenera ner till Horses på Sunset.
Vi har haft en lunch planerad, i veckor.
Jaså, har vi det?
Vänta lite. Min hjärna har sabbatsår.
Jag är ledsen, Carr.
Jag är så ledsen.
Kan du nöja dig med en tugga, här?
Sloppy Joe-mackor, i det allra heligastes matsal.
Som jag har drömt att den dan ska komma.
Bra.
Jag är glad att du kom.
Det är nåt jag vill dela med dig.
Åh, Edmond Vatan Sancerre kl. 13.00.
Firar vi?
Fick jag rollen, mr Demille?
Det fick du inte.
Det blev inte ett ja, men inte nej heller.
Två mot två.
Varför berätta om det?
Jag trodde dödskalle- och kvinnoståndssällskapets ritualer
var höljda i hemlighet.
Det är de verkligen.
Tack.
Se om du kan säga "Sloppy Joe" med en tugga av det här i munnen.
Oj, det var jättegott.
Bättre än jättegott.
Det är perfekt.
Så… jag fick din röst.
Men definitivt inte Alluras.
Så vem höll emot?
Vill du veta hemligheten?
Ja.
Kocken Ricamora
har nåt som ingen annan kock har.
En extra luktsensor,
ett bokstavligt sjätte sinne
som låter honom upptäcka en flyktig,
nästan omärkbar arom
som berättar exakt
när fisken har nått sin toppfuktighet.
Han använder inte en timer eller en termometer,
bara sin näsa.
Det… är fascinerande.
Det var Liberty, eller hur?
Ändrade hon sig?
Eller kanske Emerald.
Vi har ett ensamstående mor-band, så…
Jag röstade inte på dig, Carr.
Jag kan inte tala för dem nu, men vill inte ha dig på byrån.
Skämtet med brudtärnornas klänningar
var ditt verk.
Kom igen.
Ett harmlöst skämt, må vara,
men jag ser nåt mycket djupare och mörkare, och det skrämmer mig.
Jag trodde att om jag inkluderade dig, skulle nåt förändras i dig.
Men du sår splitt
innan du ens har gått över tröskeln.
Och jag låter dig inte bli ogräset
som förgiftar byråns rötter.
Fortsätt.
Kvinnor kan vara knepiga.
De reser sig och faller, favoriten blir den utstötta,
allianser förändras, banor förenas och avviker.
Så för alla dessa år sen när du inte blev vald
så trodde jag att det var den obekväma flickan,
offret för sittplatsregler i lunchrummet.
Men jag hade fel.
De kände en lukt på dig då, som jag inte kunde känna förrän nu.
En djup och skrämmande sociopati.
Min kärlek till Allura, Liberty och Emerald
var djup och moderlig.
Men för dig, Carr…
…inser jag nu…
…att jag bara har känt medlidande.
Förväxla aldrig kärlek och medlidande.
Jag är ledsen att jag gjort det.
Tja…
Jag antar att det här var det sista glaset nu.
Fisken?
Kocken Rikki-Tikki-Tavi och hans speciella näsa.
Det var bara skitsnack, va?
En metafor.
Vill du ta med dig din mat?
Den är lika god nästa dag.
En besvikelse gör en aldrig besviken.
Jag ska fräscha upp mig lite,
och sen ägna de kommande två dagarna
åt att kampanja för att se till
att du aldrig sätter din fot i den här byggnaden igen.
Nej, nej.
Herregud. Fan.
Hur länge har du stått där?
-Så pinsamt. Jag… -Lib.
Men jag måste säga en sak.
Nej, det behöver du inte göra.
Jag har beslutat att förlåta dig.
Jag ska fixa klänningarna. Jag lovar.
Det finns bara ett brudmonster just nu.
Och det är du.
Ja.
Min brudtärna.
Det har det jämt varit och kommer att vara, för jag älskar dig så mycket.
Jag älskar dig också, Lib.
Herregud.
Men det här handlar…
…om nåt helt annat.
Vad?
Nej.
Du vet inte ens varför jag är här.
Än sen. Efter att ha fått Liberty
att välja klänningarna, har du tur att du inte får mer än nej.
Ja, men skit i brudtärneklänningarna.
Detta är allvar.
Nån vi båda bryr oss om är illa ute.
Om det gäller Chase
har jag en strikt ingen återvändo-policy.
Det handlar om Dina.
Vad är det med Dina?
Herregud.
Det här är så svårt.
Jag menar…
Jag skulle inte vara nånstans utan henne.
Hon är anledningen till att jag är så bra på det jag gör.
Har det nåt att göra med att hon blev partner?
Nej.
Kanske, men det är upp till dig.
Herregud, Carr. Använd ord.
Förlåt, men det här är inte lätt för mig.
Jag fakturerar i sexminuterssteg.
Visst.
Du känner de bästa läkarna
så jag tänkte att du kunde ge henne nån
som kan lista ut om hennes tillstånd är permanent.
Vad pratar du om?
Jag pratar om hennes mentala nedgång, din idiot!
Förlåt.
Jag trodde att det bara var en fas, bara några seniora stunder,
men det är mer än så.
Något är verkligen fel.
Jag har tyckt att Dina är lite knäpp,
men att inte släppa taget om Doug,
du måste erkänna att nåt är helt fel.
Dina har jämt varit excentrisk, lite egen.
Hon är långt borta nu, som ute på ytterkanten.
Dina har lämnat byggnaden,
och jag vet inte om det är demens eller Alzheimers.
Hon har gått konstigt som nån jävla halt luffare.
Det kan vara Lewykroppsdemens.
Ursäkta.
Var fick du din läkarexamen? Google?
Jag tänkte att jag kunde se det som normalt åldrande
tills hon skickade det här.
"Doug hälsade på igår.
Han såg glad ut och sa oroa dig inte, han mår bra."
Och? Folk ser sina älskade efter att de gått bort hela tiden.
Fortsätt läsa.
"Matteus 19:38.
Jesus säger att Gud aldrig menade att gifta par ska skiljas.
Jag börjar tvivla på heligheten i det vi gör här."
Herrejävlar.
Ja. Läs nästa.
"Om jag ville avsluta mitt liv, skulle du hjälpa mig"?
-Fan. -Ja. Och det finns mer också.
Saker jag har sett,
saker hon sagt som jag inte velat nämna,
saker hembiträdet berättat.
-Jag ska fråga. -Nej.
Du kan inte prata med henne, ni alla måste prata med henne.
Och konfrontera henne.
Jag försökte, hon vände sig mot mig.
Hon kastade ett glas vin i mitt ansikte.
Du känner Dina.
Du har rätt.
Vi måste stå enade och låta henne veta att vi bryr oss om henne,
och hjälper till.
Precis.
Vad sa hennes hembiträde?
Hej.
Du sa att du ville ha pioner i din bröllopsbukett,
men jag körde hit
och en kvinna på San Vicente sålde de här.
Jag tänkte att de ser ut som du, så…
Vad händer?
Det blir inget bröllop, Reg.
Jag ställer in det.
-Vad pratar du om? -Gör det inte värre.
-Spelet är över. -Vad är det som pågår?
Du är avslöjad.
Här. Jag vet allt.
Vem hittade det här?
Vad spelar det för roll?
Det här är…
Dina vänner vänder dig mot mig.
Nej, de försöker rädda mig från att signera bort mitt liv
till nån jag tydligen inte känner!
Jag hade inget val, Lib.
Banken hade inte godkänt i tid,
företaget får inte konka innan det startat
-så javisst, jag tog ett dåligt lån, -Nej.
De behövde säkerheter och de fick allt,
men det fanns en plan, det är en beräknad risk.
Därför ville jag ha äktenskapsförordet,
så att det inte är din risk.
Äktenskap är ju så.
Det är en risk, ett språng.
Det är inte beräknat.
Man har ögonbindel, hjärtat slår och man håller andan, eller hur?
-Ja, det är vad jag… -Det är vad jag ville med dig.
Och jag förstår ju förord.
Jag vet att du försökte göra rätt
och ville skydda mig,
men att skydda mig är inte detsamma som att lita på mig.
Det finns ingen… Det finns ingen kärlek utan tillit!
Det är inget äktenskap. Det är en föreställning!
Och om du inte kan släppa in mig nu
när vi ska skapa ett liv ihop,
så när gör du det? När? När det blir värre?
När vi är där nere, och saker faller samman?
Nej, det är vad äktenskap är.
Det är att veta att när det rasar
finns det nån där, personen som du tog steget med.
Om vi inte kan det, vad gör vi?
Vad fan gör vi?
-Vad skulle jag säga? -Sanningen!
-Bara sanningen. -Kom igen, Lib.
Du är så perfekt på alla sätt.
Vad vill du att jag ska göra? Visa att jag är en idiot?
Att jag bara misslyckats?
Är det vad du vill?
Är jag perfekt jämt?
Gör jag inte misstag?
Jag gör tusentals dumma, jävla löjliga misstag,
och det är den jag är.
Jag är formad av de misstagen.
Och vet du vad jag gör?
Jag vänder mig till de jag älskar
och de hjälper mig och jag lär mig och växer och går vidare.
-Det är så man gör. -Nej.
Det är vad…
Jag är ledsen, så ledsen.
Jag vet.
Jag vet detta. Förlåt mig. Snälla.
Snälla, Liberty.
Förlåt mig. Jag lovar att…
Det spelar ingen roll, det är för sent.
Vilket suger, eftersom…
…jag älskade dig.
Älskade?
Ja.
Så det är över?
Jag är skilsmässoadvokat.
Jag vet hur slutet ser ut, och jag vet inte om vi är där.
Jag tror…
…på kärleken. På nåt.
På oss.
Ja, jag tror på oss.
Jag behöver en paus.
Jag behöver en omstart.
Det är okej.
Hur lång tid behöver du?
Jag vet inte. Om du räknar dagar
så är det inte länge nog.
Så…
Du kommer att finnas i mitt liv, Liberty.
Det kommer du ju.
Det är bara så det är.
Här kommer hon.
Kan vi hoppa till imorgon när det här är över?
Jag trodde att det var ett partnermöte.
Vad gör hon här?
Dina, snälla, vi måste prata med dig.
Inte med henne där.
Om ni behöver prata, är jag på mitt kontor.
Det gäller din mentala stabilitet.
Ursäkta mig, min vadå?
Carr varnade oss för beteendeförändringar och…
Och vi, som partners nu,
skulle vara försumliga om vi inte tog det på allvar,
vilket jag är säker på att du skulle göra om det var omvänt.
Min mentala hälsa är mycket god.
Tack så mycket.
Förutom att jag har lidit av ett förödmjukande bristande omdöme
som har förblindat mig i åratal när det gäller sanningen om henne.
Vad fan är det här?
Tydligen några sms du skickade till Carr.
Men det gjorde jag inte.
Det är väl ditt telefonnummer?
De är absurda.
Jag blev väl hackad.
Så du ser inte, pratar inte med honom?
Inte så. Nej.
Jag känner hans närvaro,
men jag tror inte att han är i rummet.
Så du pratar inte med honom eller hör honom prata med dig då?
Ibland gillar jag att dela detaljerna om min dag med honom.
Jag känner mig mindre ensam.
Svarar han?
Hur ska jag svara på det?
Och flaskan med galantamin i ditt medicinskåp?
Jag vet inte vad du pratar om.
Det är ju mot demens.
Jag såg flaskan i din medicinlåda,
när jag hjälpte dig planera Dougs likvaka.
-Det gjorde du inte. -Det gjorde jag absolut.
Du såg den inte.
Doug kan ha fått det i slutet.
Jag minns inte.
Det var så många mediciner för så många symptom.
Enligt Esmeralda har du tagit dem i månader.
Hon heter Esperanza.
-Och om hon sa det var hon förvirrad. -Okej.
Okej, älskling, vad sägs om glaset vin
som du slängde i Carrs ansikte när ni åt lunch?
Slängde jag det?
Hon kastade det när jag sa att jag inte skulle stödja henne
i att bli partner i byrån.
Dina, jag är ledsen, men det är du som är förvirrad.
Jag ifrågasatte dig om sms:et du skickade och du tappade fattningen.
Du sa att du inte skulle stödja mig som partner om jag berättade,
sen kastade du ett glas vin i mitt ansikte.
Ni kan inte tro dessa manipulativa lögner.
Och den våldsamma ilskan, den fysiska misshandeln?
Fysisk misshandel?
Jag har aldrig varit våldsam mot nån, aldrig.
Inte för hur jag fostrades eller vem jag är.
Jag vet att du tror det.
Vi vill alla se det bästa i oss själva.
Men ibland… Ibland betyder det att ignorera vem man verkligen är.
Om jag ändå inte hade behövt.
Vad fan är det som pågår?
Det finns för många bevis för att ignorera, Dina.
Vi går bara till botten.
Till botten av vad?
Du behöver inte vara rädd, Esmeralda.
Säg det du sa till mig.
-Esperanza. -Förlåt mig. Esperanza.
Snälla, berätta.
Jag har varit hos mrs Dina väldigt länge.
Hon är en väldigt snäll kvinna.
Alltid väldigt snäll och generös.
För att du är min familj, Esperanza.
Tills mr Doug blev sjuk,
och jag märkte många förändringar.
Vilka förändringar?
Titta inte på henne. Titta på mig.
Oroa dig inte. Du är på ett säkert ställe.
Esmerelda.
Dagen innan mr Doug dog
kom jag in i köket, och allt låg på golvet, krossat.
Jag var inte mig själv.
Jag visste inte vad jag gjorde.
Och när du konfronterade mrs Dina, hur reagerade hon?
Hon greppade min hals och knuffade mig mot väggen,
och kvävde mig, fram och tillbaka.
Esperanza.
Så du förnekar att du gjort det här, Dina?
Självklart förnekar jag det.
Jag skulle aldrig.
Esperanza, du vet att jag aldrig rörde dig.
Vad hon än har erbjudit för att ljuga…
Men du erbjöd henne ingenting.
Du hotade att anmäla hennes familj, eller hur?
Din hänsynslösa, främlingsfientliga orm.
Jag bevärdigar det inte ens med ett svar.
Sen kom pengarna.
Nej, Dina, även om jag ville, vilket jag inte vill,
kunde summan pengar
du lämnade till ditt hembiträde i testamentet inte toppas.
Hon efterlämnade dig 80 procent av allt.
-Visste du det? -Det gjorde jag inte!
Okej, du ger mig inget val.
Här är ditt testamente.
Du gav mig det när Doug dog.
Var du inte vid dina sinnen när du gjorde ändringarna?
Är det inte din handstil?
Jo, det är min handstil.
Jag minns inte att jag gjorde det.
Minns du inte?
Det var då jag började oroa mig.
Inte en enda cent till nån av er, de så kallade döttrarna?
Inget till välgörenhet?
Riktigt galet, och väldigt sorgligt.
Så tack, Esperanza, för att du har modet
att komma och våga säga sanningen.
Ursäkta mig, frun…
Gracias, mrs Dina.
Den här vägen.
Dina, vi är inte fiender.
Vi vill bara kunna hjälpa dig, men du måste vara villig att låta oss.
Hjälpa mig med vad?
Skydda dig från att skada dig själv eller andra.
Så vi måste fråga dig,
har du haft några tankar nyligen på att avsluta ditt liv?
Självklart inte.
Nej.
Men ibland…
Ibland tänker jag på hur lätt det skulle vara om jag bara slutade.
Om jag inte vaknade och kände smärtan av att sakna honom varje dag.
Och jag vill inte dö, men jag…
Jag vet inte om jag vet hur jag ska leva utan honom.
Det är en förvirrande tid. Du har gått igenom mycket.
Vi finns för dig, Dina. Det gör vi.
Jag kanske tog tag i henne.
Jag vet inte, jag minns inte.
När Doug var sjuk och döende var jag bortkopplad.
Arg.
Det är förståeligt, raring.
Och jag har haft en fin fasad utåt för er,
men sanningen är att jag inte har varit mig själv.
Jag kan inte sova och har tappat aptiten,
och… ibland tror jag att jag hör Doug prata med mig,
men han är inte bredvid mig och vi pratar.
Det är…
Det är bara sorg.
Ja, såklart.
Det är sorg.
Och den där huggormen!
Hon får inte diktera vad som är sant eller falskt,
vad som är verkligt eller overkligt, för mig eller nån annan.
Hon får inte döma mitt förnuft!
-Det får ingen av er! -Vi vill hjälpa till.
Det är allt.
Inspektör Morrow, kan du ge oss en minut?
-Vi är mitt i… -Jag kan inte det.
Dina Standish, du är anhållen för mordet på Lloyd Andrew Walton.
Vad?
Du har rätt att tiga.
Allt du säger kan och kommer att användas mot dig i domstol.
Förstår du de rättigheter jag läst?
Ms Standish.
Förstår du rättigheterna som jag läste upp?
Ja.
Översättning: Marie Åkerlund