Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Den här filmen skildrar extremt farliga och olagliga aktiviteter.
Försök inte efterlikna dem.
Det här kan mycket väl vara den bästa VM-finalen genom tiderna.
Lionel Messi bjuder än en gång på en helt magisk vändning.
Han kan ha säkrat världsmästartiteln.
Vi befinner oss högt ovanför VM-yran
och klättrar på planetens sista superskyskrapa.
Väktarna är för upptagna av matchen och ser oss inte smyga förbi.
Allt går som planerat.
Upp till den 113:e våningen.
Hör du?
Lyssna.
-Det är hissen. -Säkert väktare. De har sett oss.
-Skynda dig. -Nu hör jag dem.
In här.
Byggarbetare överallt.
Det här väntade jag mig inte.
Om de hör oss är det kört. Då åker vi i fängelse.
Vi har åkt fast förut.
Vi behöver ha en jävla tur om vi ska ta oss ur det här.
Men fängelserna här är mycket tuffare.
Du får inte nysa eller hosta.
Fem timmar blir till tio.
Sen tjugo.
Sen trettio…
Men den här klättringen är mycket viktigare än alla andra.
Den här klättringen skulle föra oss samman igen.
De når nya höjder med otillåten klättring på höghus
och farlig bestigning av lyftkranar. Det kallas "rooftopping".
Deras filmer får explosionsartat genomslag på internet.
Men det har sitt pris.
Över tjugo stadsutforskare har på olika platser i världen störtat mot sin död.
Dussintals unga ryssar har dött och hundratals har skadat sig.
Andra hyllas för att de gör konst av sina äventyr.
Ryska Angela Nikolau blev viral som den första kvinnliga rooftoppern.
Angela och kumpanen Vanja Beerkus är glödheta i sociala medier.
Deras modevisningar på hisnande hög höjd
har gjort Angela och Vanja till högriskcelebriteter.
-Använder ni nånsin sele? -Nej, aldrig.
-Ni kallas alltså för "rooftoppers"? -Vi är inte bara rooftoppers.
Vi är "skywalkers".
KOSTROMA RYSSLAND
Vad ung du var här, mormor!
Din mamma levde för att göra konster med ormarna.
Och laman, vargarna, aporna… Hon tog hit dem allihop.
Den där vargen bodde i badrummet.
Jag vågade knappt gå på toa.
Men din mamma tolererar inte ett nej. Hon är så trotsig.
Kvinnorna i vår släkt är starka och har stark personlighet.
Vi reder oss själva.
Och här är du.
Vad galet det var på cirkustiden.
Mina föräldrar var cirkusartister.
Vi hade inte mycket, men de levde ut sin dröm.
Passionen och friheten de hade var magisk.
De utsatte sig för livsfara varje dag för att kunna blomma ut till fullo.
Jag gick på dans och akrobatik.
Jag ville få uppleva det de upplevde.
Men sen blev jag varse hur snabbt allt kan tas ifrån en.
Jag såg pappa ge mamma presenter, kärlek… Allting.
Men sen lämnade han henne för en annan.
Och då var det över. Pappa var borta.
Mamma blev deprimerad och slutade jobba.
Jag minns att jag var hungrig hela tiden.
Det var mormor som tog hand om mig.
Hon lärde mig att vara stark.
Är kniven vass nog?
-Vad sa du? -Är kniven vass?
Jadå, den duger. Öronen är det sämre med.
Hörapparaterna jag har fått är billiga och usla.
Det är som jag alltid har sagt, man kan bara lita på sig själv.
I många år tillät jag inte ens mig själv att gråta.
Men jag visste inte vem jag var.
Jag visste bara att jag ville ha nåt större.
Så jag började söka efter den jag skulle kunna bli.
Jag satte upp en regel, att aldrig förlita mig på nån annan än mig själv.
II. VANJA
Vi såg dig på förstasidan av Moscow Times.
Det du gör är extremt farligt och vi värnar om din säkerhet.
Du kan väl tänka mer på framtiden och göra ett mindre farligt vägval?
Jag var en enstöring under uppväxten. Mina föräldrar drog inte alltid jämnt.
Det kändes som att jag kvävdes därhemma.
Ett gäng brukade ta sig upp på hustak för att komma undan och supa.
Själv drack jag inte mycket, men jag började utforska.
Ju högre jag kom, desto lättare blev det att andas.
Ja, för helvete!
Den här extrema livsstilen och utökade medvetandet är min livsluft.
Ju mer jag lärde mig, desto fler följare fick jag.
Följarna innebar sponsorer som i sin tur innebar resor.
Jag gjorde det ensam och hade total kontroll.
Det förändrades när jag fick nys om den nya tjejen.
Ibland kunde jag blicka ner mot stan och knappt fatta hur jag hade kommit upp.
MOSKVA
Jag hade sett foton på cirkuskonster på hustak.
Så jag vände blicken uppåt.
Det kändes som om hustaken kallade på mig,
uppmanade mig att röra vid himlen, bli en del av det vackra och storslagna.
Jag var så rädd när jag klättrade upp i den första spiran.
Staden låg och flöt nedanför mig.
Men jag hade funnit min konstform.
Det här var min trapets.
Jag botaniserade bland Moskvas hustak i chattar.
Jag såg inga rooftoppers som var tjejer.
Bara killar som tog extrema bilder.
Sen fick jag syn på Vanja, Rysslands grymmaste rooftopper
med landets största Instagramkonto.
Han gjorde inte bara galenskaper för att få lajks.
Vanja tog det här på allvar. Han hade gjort en riktig karriär av det.
Jag behövde bli mycket bättre för att nå den nivån.
Jag bad killar i området visa mig de bästa ställena,
men de sa att de inte tog med sig tjejer.
Skulle jag vara sämre?
Jag ville inte bli lika bra som de, utan bättre.
Så jag prövade med akrobatik.
Och började få lajks.
Jag kände mig som en superstjärna.
Är du inte orolig för att otränade kan få för sig att försöka efterlikna dig?
Jag är tävlingsgymnast och har finkalibrerat balanssinne.
Det är inte så lätt som det ser ut. Det är farligt, så försök er inte på det.
Är du rädd för att dö?
Jag får skyhög puls. Det här är skitläskigt.
Det är klart jag är rädd för att dö.
Men jag påminner mig själv om det de säger på cirkusen.
Att vår fulla potential väntar på andra sidan fruktan.
Jag fick ihop ett eget litet cirkussällskap.
-Det här är sjukt. -Helt sjukt.
-Jag skakar av rädsla. -Det är en vanesak.
Rädslan har inte försvunnit.
-Det blåser kraftigt. -Jag kastas hit och dit av vinden.
-Jäklar, vad det svajar. -Jag låter bli att tänka på det.
Jag har bara blivit bättre på att hantera den.
Begränsningarna finns bara i tankarna.
Det handlar inte om adrenalinberoende…
…utan om självförverkligande.
Jag vill utvecklas som konstnär.
Jag var stolt över mig själv
och kände mig redo att utmana de bästa.
RYSSARNA SOM TAR VÄRLDENS FARLIGASTE BILDER
Vanja var nog mer tekniskt avancerad än jag…
…men jag hade kreativiteten.
Varje gång jag erövrade en ny höjd
verkade hon möta det med en ny kreativ prestation.
Jag försöker inte visa att kvinnor är starka som män,
för kvinnor är starka i sig själva.
Styrkan ligger i vår kvinnlighet.
En sponsor hade betalat två Europaresor åt mig.
Jag lyckades med Notre-Dame,
men på Sagrada Família och Eiffeltornet stoppades jag av väktare.
Jag talar inte franska.
Jag föredrog att jobba ensam, men behövde bjuda på nåt nytt.
Det första Vanja skrev till mig var långt.
Han skrev om en fotografering, en sponsor, hotellbokningar, resplaner…
Vi hade tävlat mot varandra, men nu bad han mig följa med till Kina.
Vi hade aldrig setts. Jag hade inget skäl att lita på honom.
Men jag hade mycket att lära mig.
-Så han bara bjöd med dig? -Ja.
Vad vill han, då?
Vanja Beerkus har tusentals Instagramföljare.
Hans profil är bättre än din.
Ja, men det är hans sponsorer som vill att han tar med en tjej.
-Så du skulle få betalt? -Ja, 500 euro.
De vill inte ha med en tjej till?
Det här är galet högt. Ska ni ta er upp till fots?
150 våningar högt. Jag har varit som högst 70 våningar upp.
Angela Nikolau!
-Hej. -Hej.
-Jag började bli nervös. -Förlåt, jag blev försenad.
Eiffeltornet, alltså…
De har kameror överallt, till och med mörkerkameror.
Jag var chanslös.
Vad händer om vi åker fast den här gången?
Det är ju i Asien, så har vi sönder nåt åker vi i fängelse för skadegörelse.
De har strikta lagar.
Jag blir nervös för vad som kan hända.
Jag är inte lika erfaren som du.
-Du är ju expert på Moskvas tak. -Jag är långt ifrån en expert.
-Du klättrar inte solo, va? -Jo, så klart att jag gör.
Jaså? På extrema höjder?
-Jag har varit uppe på Mercuryskrapan. -Allvarligt? Ensam?
Nu blir jag imponerad.
Säg nåt.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Det bara låser sig när jag förväntas göra nåt.
Samma här. Jag är likadan.
Två biljetter till i dag.
Vårt uppdrag var att bestiga världens högsta bygge.
Kolla.
Jag fick lov att lita på honom.
-Bara det inte lossnar. -Det gör det inte.
Nu gäller det.
-Var försiktig. -Du med.
-Jag halkar med fötterna. Gör du det? -Ja.
-Oj, här gungar det. -Jag kommer efter dig.
Jäklar, var försiktig.
Det är väldigt blött häruppe.
-Det är lättare för dig som är längre. -Ja.
Ta god tid på dig.
Det här var svårt.
Jag halkar med skorna.
Du är galen.
-Hjälper du mig upp? -Absolut.
Titta, vad vackert.
Kunden blev mycket nöjd.
På en dag fick jag hundratusentals nya följare.
Och erbjudandena haglade.
Vi försörjde oss på vår passion.
Vi är på väg till nästa äventyr.
Vanja lärde mig mycket.
Säkerhetssystem har blinda fläckar.
Jag kan ge vakthundar mat.
Kameror kan täckas med kjolen.
På högre våningar finns det fler vägar in.
Du är en sån våghals!
Man kan komma in i skyskraporna via parkeringshusen.
På byggen använder man rekvisita för att smälta in.
I personalhissar finns ofta inga kameror.
I bostadshus beter man sig som om man bor där.
Men vi kände oss hemma överallt.
Luftschakt leder till maskinrum…
…som leder vidare till taket.
Ser du vakterna?
På varje tak lärde jag mig nåt nytt.
-Jävlar, nu är jag rädd. -Använd takpannorna som trappsteg.
Det här är läskigt.
Jävlar.
-Du är galen som gör sånt här. -Lita på repet.
Man stoppas alltid på väg in…
…men inte på väg ut.
Jag har blivit snabb på att dyrka upp lås, men ibland behöver man bryta upp dem.
Därför tar vi med oss ersättningslås. Vi är inga vandaler.
Även om vi formellt sett begår brott.
PARIS FRANKRIKE
En regel vi lärde oss den hårda vägen, att aldrig vara uppe längre än en kvart.
Fan, det är sirener.
Polisen är därnere.
Vi tar oss till det andra tornet.
Jäkta inte.
Det såg ut att vara tomt i gränden bakom.
Stanna där!
Men vi blev jagade.
Poliserna lyckades ta Angela.
-Vanja försökte ta på sig skulden. -Ni är gripna för olaga intrång.
Legitimera er.
Vi tillbringade natten i häkte.
Men vi gjorde det tillsammans.
-Det hände en galen grej. -Det är polisstationen bakom oss.
Men de släppte oss, otroligt nog.
De satte oss i varsin cell efter att ha kroppsvisiterat oss.
Nakna.
Vi är inte terrorister, inte suicidala, gör ingen illa…
Vi är konstnärer som filmar stan från hög höjd. Jag ser inget ont i det.
Vanja kunde enkelt ha kommit undan.
Men han offrade sig för att hjälpa mig.
Jag kände att han kunde bli undantaget från min regel.
-Hoppla… -Ja.
-Svårt. -Jag är rädd för att ramla.
-Stanna kvar, då. -Nej.
Jag ska leta rätt på ett rep.
Försiktigt.
Kan du räcka mig handen?
-Det är långt att klättra. -Nu kör vi.
-Jag blir orolig för dig. -Jag skakar.
-Du kanske borde låta bli. -Nej, vi ska göra det här.
Nej, vänta.
Jag hjälper dig.
Det här är sjukt läskigt.
Andra handen.
Vi tog oss över.
Det är lättare på utsidan.
Ha inte för bråttom. Ditt liv är viktigast.
-Det är sjukt läskigt. -Ja, vi vänder om.
Vi har ju kommit så långt.
Hon är sanslös…
-Kan jag hålla mig här? -Ja, det verkar så.
Det här är helt galet. Det här är det inte många som klarar.
-Jag blir så orolig för dig. -Nej, det är lugnt.
Det är överväldigande.
Hon har blivit en del av mig.
Nu fokuserar jag mer på hennes säkerhet än min egen.
Det kallas för kärlek.
Ja, kanske det.
"Kanske"?
Där ser man…
Ju tryggare hon kände sig, desto mer kreativ blev hon.
Och även om hon aldrig skulle medge det märkte jag att hon mjuknade.
Det är inte så att jag behöver nån beskyddare,
men resultaten blev bättre och bättre.
-Kan vi vara på samma höjd? -Ja, kom.
Jag ska fixa din frisyr. Så där.
Nu kör vi.
Vi tar lådorna, så tar du katten.
Det här är vårt nya hem, Amur.
Vi flyttade ihop.
-Du och din katt är likadana. -På vilket sätt?
Ni försöker alltid komma högre upp.
Men han har nio liv och du har bara ett.
Vid det laget fanns det många rooftoppers. Européer, kineser, amerikaner…
Det blev som en kapplöpning.
Det här är snart världens näst högsta hus.
Merdeka 118 i Malaysia blir troligen också världens sista superhöga skyskrapa.
Vad vacker den här. Och ingen har varit där.
-Den är oskuld. -Ja.
-Vi kan väl göra nåt gymnastiskt däruppe? -Ja, jag är med.
Då säger vi så.
Men spiran är inte på plats än.
Det är ju så.
Jag kan inte vänta så länge.
-Passa dig. -Vad är farligast, höjden eller du?
Vi beslöt att lägga ut filmer på oss tillsammans.
Och vi la till akrobatik.
Du står bakom mig.
Så här. Jag sträcker bak handen till dig, och så låter vi drönaren cirkla.
Alltid tre kontaktpunkter.
-Har du mig? -Jag har dig.
-Nu släpper jag. -Ja, du kan släppa.
-Angela Nikolau… -Angela Nikolau och Vanja…
Det ryska paret dominerar inom sporten.
Vi är Vanja Beerkus och Angela Nikolau, världens bästa rooftoppers.
Över en miljon följer deras äventyr på sociala medier.
De tar världen med storm.
Vi skapade en egen genre och blev mer än bara våghalsar.
Vi berättade en historia.
En kärlekshistoria.
2 ÅR SENARE
Vi kan väl hålla ihop?
Skönt att du tar så lätt på det här när jag tänker på din säkerhet…
Du ledde oss rätt in i en vakt.
Jag har inte ögon i nacken.
Du tog det lugnare förr.
Här var det ostadigt.
Vad håller hon på med?
Ta det lugnt, Angela.
Titta hit. Inte så långt bak med huvudet, du får så spänd hals då.
Upp med andra armen.
Grymt.
-Ta det lugnt, Angela. -Jag tar det lugnt.
Jag ser bara inga fototillfällen. Vi har ingen bra benbild.
-Jo, kolla här. -Jag ser inget som är bra nog.
-Det där blev jättebra. -Vi tar en till.
Nu räcker det!
Du lyssnar inte på din kropp. Du blir trött och kollapsar.
Varför göra allt det här om det bara blir skit av det?
Vad har vi då klättrat upp hit för?
Jag tycker faktiskt att bilden är jättebra.
Med den där grejen?
Fota själv, då.
Jag kan inte släppa med händerna. Jag har klackskor.
Sluta vara så hetsig. Det driver mig till vansinne.
Det där var på håret. Det var därför jag fokuserade på dig.
Hur ska jag kunna vara lugn när du bara håller i dig med en hand?
Jag begriper inte varför du ska utsätta dig för livsfara.
Ska jag vara stolt eller arg?
Oroa dig inte, mamma.
Lita på att jag kan hantera det här. Jag vet vad jag klarar av.
Jag har pratat med en vän som kan erbjuda dig ett bra jobb.
Du skulle bli säljare, kanske till och med få egen bil.
Kreativiteten kan få vara en hobby.
Covidpandemin har pågått i snart två år och transportmarknaden har drabbats hårt.
Nu har 43 flygbolag gått i konkurs och tvingats stänga.
Under covid blev vi av med sponsorerna från resebranschen.
Vår huvudsakliga inkomstkälla var borta, så jag sökte efter nya sponsorer.
Jag la 14 timmar varje dag på att skapa innehåll till sociala medier.
Nu försörjer hon oss.
Tv-apparaterna ska bilda en pyramid så här.
Fan, jag måste ringa dem.
Men det är inte vår passion.
Vi är inte alls de vi var förut.
Jag kände hur han gled längre bort.
Det påminde mig om pappa.
Vi gjorde slut ett tag efter ett stort gräl.
Ni ger mig styrka!
Alla festar, men du tänker: "Den som ändå var uppe i en lyftkran nu…"
Om jag inte kan ta oss ur det här vet jag att allt kommer att rämna.
Efter flera dagar med hjärtat i halsgropen befinner sig nu Ukraina i krig.
För några timmar sen gick ryska styrkor till anfall.
Beskedet skapade masshysteri och det blev rusning till Rysslands gränser.
Nej till kriget! Nej till kriget!
Fler än 10 000 personer har gripits för att de har demonstrerat mot invasionen.
Jag är emot död och lidande.
Som konstnär behöver man göra sig hörd och sedd.
Men här måste alla vara tysta.
Ryssland har nu förbjudit både Facebook och Instagram.
Metas plattformar har blockerats i landet.
Antingen stannar man och blir tystad, eller så ger man sig av.
Om vi lämnar landet kan gränserna stängas så att vi inte kan återvända.
Jag vill inte sätta press på dig, men du kan väl överväga mitt förslag?
Jag är själv delvis ukrainare.
Jag vill finnas här för min familj.
Men det känns som att jag krossar ett hjärta vad jag än väljer att göra.
KAN NFT GE KONSTNÄRER TILLGÅNG TILL EN GLOBAL MARKNAD?
ÄG DITT SKAPANDE
Jag saknar att klättra tillsammans.
Det var magiskt.
Solnedgångar, soluppgångar… Vill du inte ha det?
Det jag vill ha är försörjning, ärligt talat.
Med NFT kan vi skapa ett galleri och sälja direkt till köparna.
Det vore att börja om från noll.
Det är för riskabelt.
Jag har inget skyddsnät, ingen som erbjuder mig ett välbetalt kontorsjobb.
För att ta oss in på NFT-marknaden skulle vi behöva göra nåt spektakulärt.
Minns du skyskrapan jag visade dig, som de byggde i Kuala Lumpur?
-Är den färdig? -Nästan. De håller på med spiran nu.
Vi har några månader på oss innan larmsystemen är på plats.
Sen blir det omöjligt att ta sig in.
Jag har läst att det ska bli den sista megaskrapan på flera årtionden.
Efter över tio år ska den 118 våningar höga Merdeka-skrapan bli landets stolthet.
Projektet som kostat 1,5 miljarder dollar är snart slutfört.
Merdeka 118 ska torna upp sig 680 meter över marknivån.
Med den 160 meter höga spiran blir Merdeka en betydande milstolpe.
Vi kan bli de första.
Det känns som att vi tar farväl för alltid.
Det gör vi ju inte, dummer.
Nu får det räcka. Hunden blir orolig.
-Jag älskar dig. -Jag älskar dig, mamma.
Nu drar vi.
-Flygplatsen är helt öde. -Ja.
Vi la våra sista pengar på flygresan.
-Är du nervös? -Lite grann.
Vi hade ingenting alls…
…mer än en dröm.
Det är vansinnigt.
Den här episka spiran som tornar upp sig över Asien…
Det var det svåraste och det högsta vi nånsin gett oss på.
Och det farligaste.
Malaysia har stränga lagar, så vi förbereder oss på en tryggare plats.
När övade vi senast?
Det är några månader sen nu.
Vi måste träna mer.
-Det här är ett svanlyft. -Okej. Jag gillar det verkligen.
-Vi testar. -Okej.
Dags för cirkus!
Vänta, låt mig sätta händerna rätt.
Ja, det där var bättre.
Vi är rena gymnasterna!
Om vi håller balansen.
Äsch, jag förlovade mig ändå på dagis.
Fast det höll inte.
Vi gör så här.
-Jag håller på Brasilien. -Härligt. Det gör jag också.
Alla är uppslukade av fotbolls-VM.
Finalen är den 18:e.
Vi klättrar upp medan vakterna är upptagna av matchen.
Jag gillar att du är så taggad. Det var länge sen jag såg dig sån här.
10 VECKOR TILL MERDEKA
Vi behöver veta omkretsen på spiran.
Vi ska ta hjälp av en drönarfotograf för att få måtten.
Ja, pappa, all tid som blir över går till NFT.
-Ha inte för bråttom. -Jag fixar det här, Vanja.
Slappna av i handen
Hur många har ni sålt hittills?
Två konstverk, men till helt okej pris.
Det är knapert nu,
men vi hoppas att Merdeka ska ta oss till en ny nivå.
Jag har pratat med drönarfotografen.
-Är det nån du känner? -Inte direkt.
Men alla andra sa nej.
Skrev du till många?
Bara såna som är beredda att bryta mot lagen.
Ju färre som vet, desto bättre.
Vad sa drönarfotografen om måtten?
Han ska försöka fixa dem.
Jag tappar balansen!
Jag stod nästan på näsan.
Nej, vänta.
Nitton, tjugo…
Vi orkar för kort tid.
Och här blåser det inte.
Drönarkillen har skrivit.
"Jag har lite att berätta."
Två stycken har blivit gripna där det senaste halvåret.
Två grupper.
Han skriver mer.
-De har fått flera månaders fängelse. -Det är därför inget har kommit ut.
Det finns ansiktsskanners och kameror på varje våning.
"Ingen mer information."
Det var saftiga straff.
Åh, helvete…
De har ansiktsigenkänning och fingeravtrycksläsare.
Hur ska vi då ta oss in?
-Tänk om vi blir gripna. -Det blir vi inte.
Men tänk om, Angela.
Vi klarar oss alltid. Vi är som ninjor.
Du måste tänka på vägen dit, inte bara på målet.
Sover du?
Jag har det.
-Jag har köpt frukost. Är det en ny film? -Ja.
De här stagen på stadion går ner till gatunivå.
Vi kan klättra in den vägen.
-De är ju nån våning höga. -Det fixar vi.
7 VECKOR TILL MERDEKA
Kolla vad drönarkillen skickade.
Det är ett stort hål i mitten.
Det går ju inte om vi inte lägger en bräda över.
Den skulle behöva ligga på den här.
Perfekt, Vanja. En byggställning.
Jag såg på filmen att det finns byggställningar där.
Samma sort, av metall.
Ett, två, tre.
Sätt ner mig.
Jag måste hålla balansen och fästa blicken nånstans.
-Vid horisonten? -Jag behöver öva på ett tak.
Nu börjar det likna nåt.
Merdeka kommer att vara så här brett.
Vår enda penna hemifrån.
Här har vi mardrömskvadraten.
-Var försiktig nu, Vanja. -Jadå. Jag tippar inte bakåt.
-Varför flyttade du foten nu? -För att få bättre balans, bara.
-Du tappade väl inte balansen? -Nej då.
-Bra, jag blev orolig. Nu kör vi. -Ett, två, tre.
Herregud, vad läskigt.
Ett, två, tre.
Benen sjunker.
-Helvete. -Det är ingen fara.
När jag inte har nåt under mig känns det som om jag tippar framåt.
Det är läskigt.
Det blir nåt annat vid en avgrund.
Hur blir det då uppe på Merdeka? Jag lär få lugna dig tusen gånger om.
Jag vet ärligt talat inte om vi ska göra det.
Det kommer att bli väldigt svårt.
Än så länge känns det helt vansinnigt.
Åh, Vanja…
-Minns du Pasja från mitt gamla gäng? -Har han fallit?
-Ja. -Helvete.
Jag såg att du hade fallit.
Har du kompressionsskydd nu, alltså?
Ja, jag rasade igenom ett hotelltak.
Förfärligt.
De flesta från det gamla gänget är tyvärr borta nu.
Vadå "borta"?
De har dött en efter en.
-Är alla döda? -Ja, alla är döda.
-Pogrebov också? -Ja.
Så han är död?
5 VECKOR TILL MERDEKA
Det ser hemskt läskigt ut, Vanja.
Det tycker inte jag.
Jag kommer att bli skärrad av höjden och att du håller mig.
Jag måste lita helt och fullt på dig och överlåta all kontroll åt dig.
Jag har alltid haft stöd med fötterna eller händerna.
Nu kan jag inte förlita mig på mig själv.
Har jag nånsin tappat dig? Nej, aldrig.
Jag känner mig så svag.
-Jag behöver svalka ansiktet. -Okej.
Ta telefonen.
Du rör dig osäkert.
Stör mig inte.
Nu kommer jag inte längre.
Är allt som det ska?
Jag är som förstenad. Jag stannar här.
Okej, jag ska bara ta en bild.
Snälla, var försiktig. Jag är så orolig.
Jag vet inte hur jag ska komma ner.
Jag kommer ner till dig. Ta det lugnt.
Jag kan inte röra på benen.
Vänta.
-Jag försöker bli lugn. -Det är ingen brådska.
Titta inte ner.
-Helvete. -Så ja, bra.
Jag kan inte sitta så här.
Vart ska jag ta vägen? Det här är obekvämt.
Jag kan inte ta din hand. Det går inte.
Nu är det ännu värre. Vad ska jag göra?
Lugn, det är ingen fara.
Få inte panik.
Vänta. Kan du räta ut mitt ben försiktigt?
Så.
Nu sitter jag åtminstone på ändan.
Fan, vad mina knän skakar.
-Jag får glida fram på rumpan. -Okej.
Filma mig inte så här.
Jag vet inte vad det är med mig.
Hur känns det?
Det kanske var för att jag drack två koppar kaffe i morse.
Tror du verkligen det?
Jag vet inte vad det kan vara.
Det blev så trångt och jag kom bara inte längre.
Då undviker vi såna här klättringar.
Nästa gång kan det gå illa.
Alla förberedelser, all planering, all väntan, alla tankar…
Jag vill klättra nu, innan paniken kommer tillbaka.
Man måste känna sig 100 procent säker på hustak.
Om man får panik på hög höjd är det en varningssignal.
Jag är orolig för dig, bara.
Du fjärmar dig från verkligheten.
-Jag har ändå kontroll. -Men jag är orolig.
Låt mig få skydda dig.
Det blir alltid samma sak…
Man blir stressad, och allt blir en enda cirkus.
Vi kommer aldrig att lösa det här, inte förrän vi slutar klättra.
Det har alltid varit så här.
Vad krävs för att du ska sluta?
Vill du att jag slutar?
Vill du verkligen det?
Ja, jag tror att det snart är dags att lägga av.
-Ska jag sluta bestiga tak? -Ja.
Det har du aldrig sagt förut.
-Menar du allvar? -Ja, jag är ju orolig för dig!
Det är inte roligt.
-Visst, då slutar jag i morgon. -Nej, först ska vi klara Merdeka.
Vi filmar vår NFT, sen är saken klar.
Vi lägger ner. Det här är bara dumheter.
Han är beredd att offra det han älskar att göra för förhållandets skull.
Men när han är överbeskyddande hämmar det mig.
Vad sa du?
Han försöker begränsa mig.
Jag förstår.
Jag har alltid levat
efter mitt eget sinne, och jag ångrar ingenting.
Ingen känner dig bättre än du själv, Angela.
Jag vägrar återvända till Moskva och få ett vanligt, tråkigt liv.
Mamma som var så begåvad tynar bort i en liten avkrok.
Pappa blev bara nån sorts djurskötare.
Ingen kommer att minnas dem.
Den som blir omtalad lever vidare.
Jag vill att mitt livsverk ska leva vidare efter mig.
4 VECKOR TILL MERDEKA
Försiktigt. Gå jättelångsamt.
Jävlar, vad smala de är.
Varför tar du tag där? Räck mig handen, Angela.
Jag vill klättra själv.
Litar du inte på mig?
Skärp dig, Vanja. Du går mig på nerverna.
Jag har bett dig att inte vara på mig konstant när vi klättrar.
-Jag är bara orolig för dig. -Var inte det. Ingen panik.
Jag försöker hitta en bra vinkel.
Ja, det här funkar.
Vad det blåser.
Stå kvar så där.
Bra, stå kvar så.
Hallå där! Stanna där!
Här får ni inte vara!
Skynda dig!
Jag kan själv.
Kan själv, va?
AKUTMOTTAGNING
Jag råkade ut för en liten olycka.
Jag föll och skadade handen.
De säger att det tar tre veckor att läka.
Jag hoppas att det går snabbare.
Jag är lite dåsig. Jag har fått smärtstillande.
De har satt in metallstavar. Inte trevligt alls.
Hur mycket?
Tack så mycket.
Tack.
Jag tror att vi kan behöva lugna ner oss och vänta med Merdeka.
Du kan vänta om du vill, men jag gör det inte.
-Du är allvarligt skadad. -Det läker på tre veckor.
-Jag känner min egen kropp. -Du är så omogen.
Jag låter dig inte göra det innan det är läkt och vi har tränat. Det är farligt.
Du "låter mig inte"? Är du min pappa?
-Får jag inte bry mig om dig? -Jo, men du hämmar mig.
-Jag försökte bara hjälpa dig. -Det var därför jag ramlade.
-På grund av mig? -För att du tjatade om att hjälpa mig.
-Du ramlade för att du inte litar på mig. -Rör mig inte.
Jag tar inte med dig upp på Merdeka förrän du litar på mig.
Det blir jag som inte tar med dig. Säg inte åt mig vad jag kan göra.
Sluta filma!
Om du inte litar på mig kan du klättra ensam.
-Det ska jag göra. -Gör det.
-Hej, Vanja. -Hej, pappa.
Det var längesen. Hur är det?
Jo, det är väl bra. Det är helt okej.
Det låter inte så på dig.
Var är Angela?
Hon tackade nej till din hjälp och ditt stöd.
Det är hennes val.
Inget förhållande överlever utan tillit.
Ni kanske borde ta en paus från varandra.
Och lägga ner det här projektet.
Du kanske borde komma hem.
Hem?
Vad tror du om det?
Nu fokuserar jag mer på hennes säkerhet än min egen.
Jag har ett ansvar för henne.
Hon är en del av mig.
Det är Angelas glöd som gör henne så fantastisk.
Men när hon har bestämt sig för nåt blir den skrämmande.
Då är det inte bara en gnista.
Då är det som en skogsbrand.
Han kväver min eld.
Han sa att jag börjar tappa greppet, att jag förhastar mig.
Du har själv skrivit på sociala medier: "Inga gränser, ingen kontroll."
Än sen?
Han kanske gör rätt som försöker ta ner dig på jorden…
…samtidigt som du ger honom livskraft.
Ni kanske behöver varandra för att uppnå balans.
Hej! Var kommer ni ifrån?
Vi är från Ukraina.
-Vi stack så fort kriget började. -Samma här.
Jag kommer också från en cirkusfamilj. Ska din dotter också bli cirkusartist?
Om hon vill. Bara hon är trygg.
Har du skadat armen?
-Är det bara mode? -Ja.
Är det en cirkusskada?
En stickningsolycka.
Allvarligt?
Du föll?
Häng med på cirkus!
Mina lyckligaste barndomsminnen är från cirkusen.
Jag trodde att det var för att artisterna fick applåder för sina konster.
Men det var för att det var där mina föräldrar var tillsammans.
Innan pappa stack.
Förhållanden kanske ska fungera som luftakrobatik.
En flyger och en fångar.
Flygaren tar paret till skyarna.
Ingen tänker på fångaren, men han har den viktigaste uppgiften.
Han ansvarar för säkerheten, håller deras fötter på jorden.
Jag kan inte göra det här ensam.
Vanja är här.
Hur är det med handen?
Den har inte lossnat.
Är du här för att klättra eller för att avråda mig?
Innan jag träffade dig såg jag rooftopping som ett slags självförverkligande.
Men tack vare dig förstod jag att det är en konstform.
Du har inspirerat mig.
Tillsammans har vi skapat riktigt vackra saker.
Det är jag tacksam för.
Jag har ett förslag.
Jag gillar inte villkor.
Jag tror att du kan gilla mina villkor.
Oavsett vilka galenskaper vi står inför
vill jag att vi möter dem tillsammans och inte vänder om.
Jag lovar att alltid vara där med dig.
Gäller det Merdeka också?
Det gäller Merdeka också.
Men sen räcker det. Visst?
8 DAGAR TILL MERDEKA
Där ser jag en kamera. Området är bevakat.
Göm kameran.
STEG 1: STADION
Det finns en svag punkt i säkerheten här, men de har satt upp en kamera.
Vi klättrar upp för det här staget och tar oss runt till andra sidan.
Vi rör oss ovanför det bevakade området.
Låtsas som ingenting.
Vi går högre upp för att få bättre sikt.
Sen smiter vi förbi byggarbetarna in på köpcentrumet.
STEG 2: KÖPCENTRUMET
Upp till tredje våningen, sen tar vi oss över köpcentrumet…
…till bron över till Merdeka.
Bron blir svårast.
Förhoppningsvis är vakten uppslukad av matchen.
5 DAGAR TILL MERDEKA
Det blåser upp till storm.
De jobbar på taket oavsett väder.
-Kolla här. -Det är bra att dölja ansiktet.
Har ni mindre? Vad kostar den?
Det kommer nån.
Vi är grymt diskreta.
STEG 3: 118 VÅNINGAR
Det sitter kameror i hissarna.
Hissen kan vi inte ta.
Överallt där det lyser pågår det byggarbete.
Om vi går i sicksack mellan trapporna kollrar vi bort byggarbetarna.
Sen tar vi oss upp i spiran.
STEG 4: SPIRAN
Vi såg att det finns trappor här som bör gå hela vägen upp.
Nu flyger vi.
Jäklar, vad det blåser.
Det här är perfekt, tack vare byggställningarna.
2 DAGAR TILL MERDEKA
Det återstår nu bara två dagar till den efterlängtade VM-finalen
mellan Frankrike och Argentina.
Och världens längsta stege.
Det finns en lucka ut på taket.
Vi bryter upp den, och Merdeka är vår.
Enkelt.
BESTIGNINGSDAGEN
Inför en bestigning är vår fysiska förmåga mindre viktig än vårt självförtroende.
Vi behöver stänga av våra rädslor.
Allt hänger på ömsesidig tillit.
Vi har så mycket att packa.
GoPro-kameror blir snabbt överhettade här, så vi tar med fyra med extra batterier.
Med mörkerglasögon kan vi se i dåligt ljus och upptäcka infraröda kameror.
Med så mycket utrustning får vi bara plats med ytterst lite mat och vatten.
-Verktygen i ryggsäcken, även dyrkarna. -Ja, verktygen är packade.
Vi kommer att vara osynliga, svartklädda som ninjor.
Nedräkning till matchstart…
Klockan är 22.30.
Matchen börjar om en halvtimme.
-Är du nervös eller går det bra? -Det går bra.
23.00 STAGEN VID STADION
Vi klättrar upp här.
Kom hit.
Sätt foten här.
Ett, två, tre.
Jättebra.
Argentina-Frankrike, 0-0.
Hör du jublet?
Leo Messi satte en straff.
Nu har vi vaktkuren under oss.
-Vi får inte åka fast nu. -Det är byggarbetare i köpcentrumet.
Ser du några kameror?
Akta, där är en vakt.
Han har ficklampa.
Vi skyndar oss ner.
00.15 I KÖPCENTRUMET
Vi sätter på oss hjälmarna och byter om.
Var försiktig.
Det här blir perfekt.
Här har de knappast kameror.
Byggarbetarna tittar inte ens hit.
Där är bron.
Här måste vi vara tysta.
Där har vi henne.
Vi rör vid Merdeka.
Där är vaktkuren, men han är inte där.
Han tittar på matchen.
Var jättetyst.
Det gick ju lätt.
Tyst och snabbt.
Bara 30 minuter kvar av matchen.
01.00 PÅ VÄG IN I MERDEKA
Bra förklädnad.
-Man blir ju helt slut. -Vi vilar här.
01.20 VÅNING 43
Det är oavgjort, så det blir förlängning.
Det ger oss ytterligare en kvart.
Fritt fram. Inga kameror.
Hör du?
Det blir straffar.
Ännu lite mer tid.
Här blir bra. Vi behöver hämta krafter inför spiran.
Solen går upp om en och en halv timme. Det är meningslöst att gå upp tidigare.
Vi ska hitta byggställningarna också.
Vi sätter igång klockan 5.
03.30
05.20
VÅNING 112
Vad är det där? Det har jag inte sett förut.
En rörelsedetektor?
En kamera!
Fan, det är en kamera.
Helvete.
-Var den på? -Jag tror det.
Vad gör vi nu?
Fan också.
Jag borde haft masken på mig.
Hör du?
Lyssna.
-Hissarna. -Ja. De skickar upp vakter.
Vi har blivit upptäckta.
-Helvete. -Är det byggarbetare?
Det låter så.
De är väldigt nära.
Skynda dig!
-Vad gör vi nu? -Helvete.
De kommer hitåt.
Smart. Vi går in och knuffar för den.
Helvete.
06.30 VÅNING 113
Jag vet inte hur vi ska komma ut.
Oddsen är emot oss.
Det är varmt och vattnet är slut.
Det är så dammigt.
Du får inte hosta eller nysa.
Är det dammet?
Jag sitter och tänker på fängelset.
Vi får vänta ut dem.
5 TIMMAR I GÖMSTÄLLET
10 TIMMAR I GÖMSTÄLLET
Vi behöver vatten om vi inte ska få hög feber.
14 TIMMAR I GÖMSTÄLLET
Nu verkar de ha gått.
Vi går ut.
Är det hissen?
Fan, det är nattskiftet.
19 TIMMAR I GÖMSTÄLLET
Jag ser hur hennes kropp börjar ge upp.
Vi har bultande huvudvärk, stigande feber och det är svårt att andas.
Jag måste ta risken.
Grottmannen Vanja har skaffat oss vatten.
Även när han är som svagast tar den här mannen hand om mig.
Nu är de på andra sidan.
Ända där borta.
23 TIMMAR I GÖMSTÄLLET
Vi blir tystare i strumplästen.
Det är öppet.
Vilken tur vi har.
-Är det högsta våningen? -Ja, 118.
Här är de som blev gripna.
Och satta i handfängsel.
Det är sjukt.
FÅNGAD AV VAKTEN
ÖVERLÄMNAD TILL POLIS, DÖMD OCH FÄNGSLAD
Vi tar den andra trappan.
Ännu en låst grind.
Och ännu en kamera.
Helvete…
Nu är det kört.
-Det är bara att vända om. -Det kanske bara är en kedja.
Ska jag bryta upp den inför kameran?
Det här blev ett totalt fiasko.
Vilken katastrof.
Det är låst överallt.
Han har tappat modet.
Kanske är det min tur att ta täten.
Jag försökte ge honom hopp.
Finns det några alternativ?
Jag vet ärligt talat inte.
-Vi kanske kan bryta upp nån dörr. -Vi måste lägga ner.
Vi har aldrig gett upp förut och ska inte börja nu.
-Det är kört. -Det finns alltid ett sätt.
Det finns alltid en väg upp, och du hittar den alltid, älskling.
Nu kom jag ihåg en sak från ritningarna.
Det finns en nödutgång till en brandtrappa på översta våningen.
Den kan vi dyrka upp.
Du fungerar som min intuition.
Här är spiran.
06.30 SPIRAN
Det var här vi såg plattformen.
Det är byggställningar här.
Jag försöker ta loss en.
Härligt.
Underbart.
Vi är så grymma, Vanja.
Det är långt kvar.
Det här är det sjukaste vi har gjort.
Min huvudvärk blir värre.
Jag är så trött.
Vi har klättrat på den här stegen i 16 minuter.
Jag är så hungrig och trött.
Lungorna är fulla av damm.
Jag orkar knappt röra mig.
Det är femtio meter kvar.
Allvarligt? Tar Merdeka aldrig slut?
Nu ramlade jag nästan.
-Jag orkar inte klättra mer, Vanja. -Trettio meter till, sen är spiran vår.
1,5 TIMME PÅ STEGEN
Armarna värker.
Älskling! Det är öppet!
-Är det öppet? -Ja!
Herrejävlar, älskling!
-Den är så liten och vinglig. -Den är stadig.
Jag fattar inte hur vi ska klara lyftet nu.
-Är det läskigt? -Inte så farligt.
Det är öppet hela vägen ner.
Sjukt läskigt.
Jag vågar inte ens stå häruppe. Jag är livrädd.
Knäna skakar.
Den är två meter lång.
-Ja, men det är ett hål rakt ner. -Ja, men jag tappar dig inte.
Jag ser det värsta framför mig.
Om Vanja vacklar faller jag ner i hålet
eller över kanten, ner i avgrunden.
-Jag gör det inte. -Ska vi inte ens försöka?
Nej, för det är jag som ska dingla över kanten.
Och jag som ska hålla i dig.
Jag har aldrig tappat dig när vi har övat.
Vi har aldrig övat efter en så här tuff klättring, utan att ha sovit.
Varför är du så negativ?
Jag är trött och orolig. Kan jag få vara det?
Så klart.
-Är du rädd? -Ja.
-Du vet att jag aldrig skulle tappa dig. -Varför utsätter vi oss för sånt här?
Vill du avbryta?
Jag vet inte.
Det är en enorm psykisk påfrestning.
Vi hjälps åt att hålla balansen.
Okej, kom hit.
Ja, vi har klättrat i över trettio timmar.
Det har varit extremt tufft.
Men titta, vad vackert.
Ingen annan har sett den här utsikten.
Det skulle bli regnigt och mulet i dag.
Det har varit oväder hela tiden vi har varit här.
Det sägs att det inte finns några mirakel, men här har vi ett.
-Helt molnfritt och vindstilla. -Ja, det känns jättekonstigt.
Det är ingen slump.
Han hjälper mig att se klart.
När jag lugnar ner mig finner jag styrka.
-Lita på mig nu. -Okej.
Nu kör vi.
Tre, två…
Vänta, jag är inte beredd.
Kom ihåg den här stunden.
-Ja. -Okej. Tre, två, ett.
Ingen fara.
Var inte rädd. Jag har dig.
Nu flyger vi!
Håll kvar. Jag släpper dig inte.
-Gick rädslan över? -Ja, nu känns det bra.
Jag kände mig så trygg i dina händer.
I det ögonblicket försvann all rädsla.
Den här bestigningen har lärt mig att lita på dig.
När du föll, lyfte jag dig.
När jag föll, lyfte du mig.
Vi klarade det.
Vi lyckades, älskling.
Det är fullt av byggarbetare, men ingen misstänker en på vägen ut.
Ingen får veta att vi har varit där förrän vi publicerar det, när vi lämnat landet.
Vi ser till att vara prydliga.
Vi klarade det, älskling! Helt otroligt.
När vi väl la ut filmerna fick de ett eget liv.
Malaysisk polis utreder Angela Nikolau och Ivan Beerkus för olaga intrång.
Malaysiska myndigheter säger att bilderna är fejkade.
Men de ryska klättrarna har bevis.
Och pang, vår galnaste NFT slog försäljningsrekord.
Den visades på Times Square i New York.
Ett större konstgalleri hade vi aldrig kunnat drömma om.
-Du har sannerligen valt din egen väg. -Ja. Tack.
Och du har nått dina mål.
-Tack. -Vi är stolta över dig.
Det känns fel att säga som mamma, men jag håller med. Jag är så stolt.
Det betyder mycket för mig. Tack så mycket.
Efter ett tag kunde jag hälsa på mormor därhemma igen.
Jag visste inte att du skulle komma.
Det här är till dig.
Hörapparater! Var de dyra?
Jag får prova dem.
Viska nåt till mig.
-Jag vill ha en smörgås. -Jag älskar dig också.
Tack, älsklingen min!
Nu kan vi resa igen.
Vi är en modern variant av en resande cirkus.
Vi kommer snart till en stad nära dig.
Kärleken är som höjder. Rädslan försvinner aldrig.
Men man blir bättre på att hantera den.
Jag trodde att Vanja kom in i mitt liv för att lära mig skywalking.
Men nu förstår jag att skywalking kom in i mitt liv
för att lära mig att älska.
Undertexter: Karl Hårding